Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2019 Справа №607/22262/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

учасників справи

представник позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 24 січня 1978 року по 20 червня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було в серпні 2005 року придбано квартиру, яка оформлена на відповідача. Вказана квартира є спільною сумісною власністю. У звязку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 153 в будинку № 2, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова.

У судовому засіданні позивач та її представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити.

Відповідач відзиву не подав та у судове засідання не зявився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

У звязку з тим, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив, справу вирішувати на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

21.01.1978 був зареєстрований шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія1-ТП №060593 від 06 серпня 2009 року.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру №153 від 17 серпня 2005 року, за ОСОБА_3 належить право власності на квартиру № 153 в будинку № 2, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова.

Відповідно до інформаційної довідки №149700871, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру № 153 в будинку № 2, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова.

20.06.2013 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія1-ТП №043285 від 20 червня 2013 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Виходячи з припису ст. 60 Сімейного кодексу України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, суд вважає, що квартира № 153 в будинку № 2, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова є спільною сумісною власністю.

Доказів, які б вказували, що дана квартира є особистою приватною власністю відповідача, суду надано не було.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, як це передбачено ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України , даний спір повинен вирішуватися судом.

За таких обставин, враховуючи, що спірна квартира набута за час шлюбу подружжям за спільні кошти, є спільним сумісним майном подружжя, а також, що згоди про поділ спільного майна подружжя сторони не досягли, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 153 в будинку № 2, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 60, 63, 70, 71 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 153 в будинку № 2, загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова, 2/153.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: м. Тернопіль вул. ОСОБА_4Корольова, 2/153.

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 квітня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_5