Провадження №22-ц/812/655/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 квітня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №479/1229/18 за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 04 лютого 2019 року о 09 годині, повний текст якого виготовлений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення орендної плати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 12 вересня 2005 р., належала на праві власності земельна ділянка площею 3,84 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_2 спадщину прийняв позивач. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2018 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на вказану земельну ділянку. Після реєстрації права власності позивач звернувся до відділу Держгеокадастру у Кривоозерському районі Миколаївської області із заявою про те, чи перебуває вищезазначена земельна ділянка в оренді. Останніми надано відповідь, що запитувана земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору оренди, який зареєстрований 14 жовтня 2009 р. за №9. У видачі копії вказаного договору позивачу було відмовлено. Після чого ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати копію договору оренди та сплатити заборгованість з орендної плати за цим договором, в чому йому також було відмовлено.

Посилаючись на викладене, а також на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати орендну плату, позивач просив стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на його користь орендну плату за 2012-2018 роки у розмірі 15333 грн. та судові витрати.

Позивач в суді згідно поданої письмової заяви підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги, розгляд справи провести без його участі.

Представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності. Заява мотивована тим, що з дня відкриття спадщини у 2012 р. позивач міг дізнатися щодо порушення своїх прав, на захист яких він звернувся до суду, а тому, подавши позов у листопаді 2018 р. пропустив строк позовної давності.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 15333 грн. з урахуванням відрахування податку та військового збору та судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що між померлою ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 01 січня 2006 р. укладений договір оренди належної їй земельної ділянки площею 3.84 га (вся площа-рілля), розташованої в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрований 14 жовтня 2009 року за № 69, що підтверджено матеріалами справи. Договір укладено на 50 років із виплатою орендної плати відповідно до п.9 договору, у строки, визначені договором, кожного року оренди.

Відповідач листом від 17 грудня 2018 р. підтвердив, що орендна плата на виконання вказаного договору за 2015-2017 роки позивачу не були передана.

Посилання відповідача щодо моменту, з якого у позивача виникло право вимоги, який ним пов'язується з моментом реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, так як у відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття, незалежно від часу її прийняття, що в даному випадку є ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

За такого суд дійшов висновку про наявність у відповідача невиконаних зобов'язань по договору оренди та обов'язок їх виконати за період оренди земельної ділянки з 2012 року по 2017 рік в розмірі 15 333 грн., з відрахуванням податку та за 2014-2017 роки військового збору при виплаті позивачу вказаних платежів.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України виникло право на одержання орендної плати як спадкоємця ОСОБА_2 за укладеним останньою за життя договором оренди з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття ним спадщини, яке відбулася шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Про наявність спадкового майна, в тому числі і переданих в оренду земельних ділянок, позивачу було відомо. З цього часу він мав право на реалізацію свого права шляхом звернення до відповідача з вимогою про виплату йому орендної плати. Проте з такою вимогою до відповідача позивач звернувся тільки в у 2018 р. та до суду також у 2018 р. За таких обставин з урахуванням того, що договір оренди землі передбачає щорічні виплати, а позивач просить стягнути орендну плату за період з 2012 р. по 2017 р. та врахувавши те, що до суду з позовом він звернувся у листопаді 2018 р. стягненню в межах заявлених позовних вимог та строку позовної давності підлягає орендна плата тільки за останні три роки, але суд помилково не застосував наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Умови договору оренди земельної ділянки визначають розмір орендної плати, таким чином, вірним та законним застосування обчислення розміру орендної плати по даній справі було посилання на умови договору та на суму, що в ньому прописана. На дану обставину суд першої інстанції не звернув уваги.

В порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції належним чином свої висновки не мотивував, доводи відповідача не перевірив, а відтак - прийняв необґрунтоване рішення без повного, всебічного з'ясування всіх обставин у справі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України.

За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 р. № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших - це орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 3.84 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 12 вересня 2005 р.

01 січня 2006 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,84 га, розташованої в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на строк 50 років. Договір зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 жовтня 2009 року за №69 (а.с. 22-25).

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_2 померла.

Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду від 16 квітня 2018 р. у справі №479/241/18 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 3.84 га, кадастровий номер НОМЕР_2, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (а.с.4).

Державна реєстрація права власності позивача на вказану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 проведена 10 липня 2018 р., що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №130606663 від 12 липня 2018 р. (а.с.5).

Пунктом 9 договору оренди землі від 01 січня 2006 р. визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн. 30 коп. З метою захисту майнових інтересів Орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання Орендодавцем на ім'я Орендаря письмової заяви. Така заява подається Орендодавцем Орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п.9 цього Договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов'язань в певній частині, коли між Сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, Орендар виплачує Орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Пунктом 12 договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції або послуг.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 4 ст. 32 Закону № 161- ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 Договору сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передану в оренду відповідачу за Договором земельну ділянку, ОСОБА_1 набув, відповідно, і усі права та обов'язки орендодавця за цим договором.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З моменту підписання договору земельна ділянка обробляється орендарем.

Підтвердження виплати щорічної орендної плати на користь орендодавця ОСОБА_2 за весь період дії договору представником відповідача до суду не надано.

З моменту смерті орендодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3 р. по день звернення із даним позовом до суду орендна плата відповідачем правонаступнику орендодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не виплачена.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (ч. 3 ст. 148-1 ЗК України).

Позивач, як встановив суд, звертався до відповідача із заявою, в якій повідомляв про набуття права власності на орендовану земельну ділянку, та просив виплатити заборгованість по орендній платі за земельну ділянку, яка йому належить, але, не дивлячись на пред'явлені вимоги, відповідач існуючу заборгованість по орендній платі не виплатив. Таку заяву ОСОБА_1 направляв відповідачу 19 липня 2018 р. (а.с. 11).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Встановивши наявність простроченого (невиконаного) орендарем зобов'язання щодо виплати орендної плати, суд вірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості.

Однак з визначеним судом розміром заборгованості колегія суддів не погоджується.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 1069 грн. 30 коп., яка згідно п. 13 може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

В силу положень ч. 4 ст. 265 ЦПК України в мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

20 грудня 2018 р. представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 18). Так, в заяві вказано, що позивач, звернувшись з позовом, пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати.

В порушення вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення по справі не навів будь-якого висновку щодо дотримання позовної давності за вимогами ОСОБА_1 та, відповідно, не виклав обґрунтування такого висновку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому згідно із вимогами частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-154цс15.

Оскільки оренда плата є щорічним платежем та в силу домовленостей сторін договору оренди від 01 січня 2006 р. вноситься до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок орендної плати (п. 11), про порушене право на отримання орендної плати орендодавцю відомо 21 грудня відповідного року.

Як зазначено вище, законодавець пов'язує початок перебігу позовної давності саме з моментом, коли особа дізналася, або могла дізнатися, а в силу положень ч. 1 ст. 1220 ЦК України ч. 3 ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 ЦК України ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 р. і саме з цього дня позивач мав дізнатися про порушення прав щодо отримання орендної плати, але з позовом про стягнення з відповідача орендної плати за 2012 - 2017 роки ОСОБА_1 звернувся лише 12 листопада 2018 р., тобто з пропуском строку на звернення до суду за стягненням орендної плати за 2012 - 2014 роки, а тому аргументи про таке в апеляційній скарзі є правильними, тоді як суд першої інстанції помилково не застосував положення цивільного закону щодо позовної давності.

Таким чином, в межах строків позовної давності на користь позивача підлягає стягненню орендна плата за 2015 - 2017 роки.

Щодо розмірів орендної плати, які підлягають стягненню з відповідача.

Ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 1069 грн. 30 коп., яка згідно п. 13 може переглядатися виключно за взаємної згоди сторін за наявності зазначених в цьому пункті підстав, але не частіше ніж один раз на рік.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 здійснив розрахунок заборгованості із орендної плати, виходячи із 3% на рік від середньої вартості земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2012-2018 роки згідно інформації, наданої Відділом держгеокадастру у Кривоозерському районі Миколаївської області 19 вересня 2018 р. (а.с. 9).

Доказів того, що сторонами договору оренди землі був узгоджений такий розмір орендної плати на наступні роки шляхом внесення змін до договору оренди землі чи укладенням додаткової угоди до оренди землі, матеріали справи не містять, а тому в апеляційній скарзі вірно зазначено про помилковість розрахунку заборгованості, з яким погодився суд першої інстанції.

Разом з тим, згідно відповіді відповідача суду (а.с. 21) було нараховано, але не виплачено орендну плату за договором оренди землі, укладеним з ОСОБА_2: за 2015 р. - 2 968 грн. 20 коп., за 2016 р. - 3 561 грн. 56 коп., за 2017 р. - 3 561 грн. 56 коп.

Таке свідчить про визнання відповідачем розміру заборгованості у загальному розмірі 10 091 грн. 32 коп. і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України такий розмір заборгованості не підлягає доказуванню і може бути стягнутий на користь позивача.

Оскільки суд помилково, з порушенням норм процесуального права та на підставі невірно застосованих норм матеріального права вирішив позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, рішення суду в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно в цій частині змінити, задовольнивши позов частково. Щодо вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення у вказаній частині, оскільки воно постановлено на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи відповідно до вимог закону.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати змінено, відповідно слід змінити і рішення суду щодо розподілу судових витрат, а також компенсувати відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Так, позивачем було сплачено в суд першої інстанції 704 грн. 80 коп. за вирішення позовних вимог про стягнення орендної плати З урахуванням задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача 463 грн. 86 коп. (704,80х10091,32:16309,64).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 1 057 грн. 20 коп., поверненню підлягає 361 грн. 41 коп. (1057,2х(15333-10):15333).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, 10 091 (десять тисяч дев'яносто одну) грн. 32 коп. заборгованості по орендній платі за 2015 - 2017 роки, згідно умов договору оренди землі від 01 січня 2006 року, зареєстрованого у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 14 жовтня 2009 року за №69.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» , на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 463 (чотириста шістдесят три) грн. 86 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» код ЄДРПОУ 1 (триста шістдесят одну) грн. 41 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 23 квітня 2019 року