Провадження № 22-ц/802/306/19 Категорія: 29 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Жуковського В. В.,

представника відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області та відповідача Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради про стягнення шкоди, заподіяної органом державної влади, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жуковського Віталія Валентиновича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в вересні 2018 року звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради про стягнення шкоди, заподіяної органом державної влади. Позовні вимоги мотивовано тим, що йому належить причіп BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказує, що у 2016 році вказаний причіп він виставив на продаж, розмістивши його на автомобільному ринку, що в м. Луцьк по вул. Єршова перед центральним входом до ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат». Під час розміщення причепу для продажу до нього звернувся ОСОБА_6 з пропозицією придбати вищевказаний транспортний засіб, про що було укладено попередній договір купівлі-продажу. Однак даний причіп було демонтовано на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 581-4 від 23.09.2016. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2018 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 581-4 від 23.09.2016 визнано протиправним та скасовано в частині зобов'язання власника протягом 7 днів демонтувати за власний рахунок пересувний торговельний об'єкт (1 тимчасової споруди в частині, що стосується причіпу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2), що розташований без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 та відновити благоустрій території. На думку позивача, незаконні дії відповідача полягають у незаконному вилученні та у незаконному знищенні майна. Позивач вказує, що 20.04.2017 на його звернення про повернення об'єкта демонтажу він отримав повідомлення, що 03.10.2016 було проведено демонтаж пересувних об'єктів по вул. Єршова 6, що в місті Луцьку, у вилученого об'єкта були відсутні притаманні транспортному засобу розпізнавальні знаки, а також те, що демонтований об'єкт був утилізований шляхом здачі його на металобрухт в зв'язку з відсутністю звернення власника протягом 90 днів з моменту його демонтажу. На підставі наведеного просив суд стягнути з Виконавчого комітету Луцької міської ради моральну та матеріальну шкоду заподіяну Виконавчим комітетом Луцької міської ради та стягнути понесені ним судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Виконавчого комітету Луцької міської ради за незаконне рішення, що полягало в незаконному демонтажі (вилученню) транспортного засобу, а саме причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6672 (шість тисяч шістсот сімдесят дві) гривні; стягнення з Виконавчого комітету Луцької міської ради за незаконне рішення, що полягало в незаконному демонтажі (вилученню) транспортного засобу, а саме причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 току випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1570 (одна тисяча п'ятсот сімдесят) грн; стягнення з Виконавчого комітету Луцької міської ради за незаконне рішення, що полягало в незаконному вилученню (демонтажі) транспортного засобу, а саме причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати; стягнення з Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради за незаконну дію, що полягала в незаконному знищенню (утилізації) майна ОСОБА_1, а саме належного йому причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 174 454 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят чотири) гривні; стягнення з Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради за незаконну дію, що полягала в незаконному знищенню (утилізації) майна ОСОБА_1, а саме належного йому причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 174 454 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят чотири) гривні; стягненні з Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради за незаконну дію, що полягала в незаконному знищенню(утилізації) майна ОСОБА_1, а саме належного йому причепу BRINKMANN STEINHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жуковський В. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову фактично «за недоведеністю», а не «за безпідставністю», оскільки в рішенні вказано, що позивач не довів факту демонтажу відповідачем, а відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Отже обов'язок доведення невинуватості покладений законодавцем саме на відповідача.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що демонтований об'єкт було розміщено на узбіччі (територія загального користування), доказів виставлення об'єкту на продаж позивачем не надано. Також відповідачі вказують, що ними доведено факт відсутності неправомірних дій, наявності шкоди та причинного зв'язку між неправомірними діями та шкодою, що є обов'язковою умовою настання відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Жуковський В. В. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені, представник відповідачів ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав та просив її залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши позивача, його представника, представника відповідачів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів неправомірних дій відповідача, а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та шкодою, за таких обставин позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а також упущеної вимоги задоволенню не підлягають. Судом не встановлено факту порушення прав позивача винними діями та/або бездіяльністю відповідача, відтак факт завдання позивачу моральної шкоди також відсутній, у зв'язку з чим позовні вимоги і в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить причіп житловий марки ПП, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 9).

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6», зобов'язано власників пересувних торговельних об'єктів (2 тимчасові споруди), що розташований без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 (по обидві сторони вулиці), протягом 7 днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати їх за власний рахунок, та відновити благоустрій території (п. 1). У разі невиконання власниками пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної поліції міської ради демонтувати пересувні торговельні об'єкти в законом встановлений спосіб та методи (п. 3).

У відповідь на звернення позивача, листом від 04 травня 2017 року № 27-25/725 Департамент муніципальної поліції Луцької міської ради повідомив, що 09 вересня 2016 року працівниками цього департаменту був здійснений виїзд за адресою м. Луцьк, вул. Єрошова, 6, де були виявлені два торгівельні об'єкти. Спеціальним повідомленням розміщеним того ж дня на конструкція з вимогою з'явитися та надати правовстановлюючі документи в департамент поліції Луцької міської ради до 20 вересня 2016 року. Жодна особа не з'явилася та не пред'явила відповідні папери (а.с. 16).

23 вересня 2016 року було прийнято рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6». У зв'язку з невиконання цього рішення, 03 жовтня 2016 року проведено демонтаж об'єктів. При цьому даний об'єкт не містив на собі розпізнавальних знаків, що притаманні автотранспорту (а.с. 17).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2018 було скасовано пункт 1 рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 23 вересня 2016 року №581-4 «Про демонтаж пересувних торговельних об'єктів на вул. Єршова, 6» в частині зобов'язання власника протягом 7 днів демонтувати за власний рахунок пересувного торговельного об'єкту (1 тимчасової споруди, в частині, що стосується причіпу BRINKMANN STENHAGEN, 1994 року випуску, кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2), що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Єршова, 6 та відновити благоустрій території, через порушення відповідачем встановленої законодавством процедури прийняття Рішення, що свідчить про протиправність останнього. В решті позовних вимог відмовлено, оскільки спірне рішення стосується двох окремих об'єктів. Оскільки позивач не є володільцем другого об'єкту, тому відсутні будь-які правові підстави для скасування спірного рішення в цій частині, оскільки права та законні інтереси позивача не порушені (а.с. 23, абз.3,5).

Позивач вказує, що у 2016 році причіп виставив на продаж, розмістивши його на автомобільному ринку та уклав попередній договір купівлі-продажу даного причепу. При вирахуванні розміру заподіяної шкоди позивач враховує те, що під час підписання попереднього договору купівлі-продажу було досягнуто домовленість про ціну причепу та його вмісту (позивач повинен був би отримати 174454 грн 20 коп.). Однак, жодних доказів виставлення на продаж спірного об'єкту на території автомобільного ринку суду не надано. Позивач не надав доказів вартості спірного об'єкту, попередній договір купівлі-продажу даного причепу та товарний чек від 23.12.2015 року, на думку суду першої інстанції, не може бути доказом встановлення ціни причепу та розрахунком заподіяної матеріальної шкоди. З вказаним погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У даному спорі позивачем заявлено вимогу про стягнення шкоди, заподіяної органом державної влади, що не відповідає встановленим судом правовідносинам між сторонами.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями відповідачів та шкодою, завданою позивачу.

За ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жуковського Віталія Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді