Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 363/2331/17

провадження № 61-16265св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, яка подана його представником ОСОБА_7, на ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі судді Приходька К. П. від 08 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Котлярової І. Ю. від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 в інтересах

ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні ј частиною квартири АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: у користування позивача виділено житлову кімнату площею 11,4 кв. м з лоджією; у користування відповідача виділено житлову кімнату площею 16,1 кв.м. У загальному користуванні сторін залишено кухню площею 7,3 кв.м, вбиральню - 1,3 кв.м, ванну кімнату - 2,5 кв.м, коридор - 8, 1 кв.м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що першу апеляційну скаргу він подав у межах строку на апеляційне оскарження безпосередньо до апеляційного суду, який ухвалою від 21 грудня 2017 року повернув її без розгляду на підставі пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Вказану ухвалу було оприлюднено лише 26 грудня 2017 року і він майже одразу звернувся із повторною апеляційною скаргою, подавши її до суду першої інстанції. Вважає, що невизначеність на законодавчому рівні щодо порядку подання апеляційної скарги стало причиною пропуску строку, що, на думку заявника, свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області у цій справі було ухвалено 06 грудня 2017 року, тобто до набрання чинності вказаною редакцією ЦПК України (15 грудня 2017 року).

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За правилами частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд виходить з того, що цивільний процесуальний закон не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У судовому засіданні 06 грудня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області проголосив вступну і резолютивну частини рішення, при проголошенні яких був присутній представник ОСОБА_6 -

ОСОБА_7 За таких обставин останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року було 16 грудня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_6 через свого представника подав 29 грудня 2017 року, тобто із пропуском строку апеляційного оскарження.

Порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відповідач посилався на те, що він в межах строку на апеляційне оскарження, а саме 15 грудня 2017 року, звернувся безпосередньо до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року, однак ухвалою апеляційного суду від 21 грудня 2017 року його скаргу було повернуто без розгляду із посиланням на пункт 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Вказану ухвалу суду апеляційної інстанції було оприлюднено 26 грудня 2017 року і він майже одразу, а саме 29 грудня

2017 року, подав цю апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_6 була залишена без руху в зв'язку з відсутністю обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, надано заявнику строк для усунення її недоліку, зокрема, звернутися до суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, навівши інші поважні причини для поновлення цього строку та подавши відповідні докази.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 надіслав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в якому посилався на відсутність зрозумілих роз'яснень з боку законодавця в частині порядку подання апеляційної скарги, з огляду на внесені зміни в ЦПК України на підставі Закону України від 3 жовтня

2017 року № 2147-VIII. Вважаючи, що апеляційна скарга повинна подаватися безпосередньо до апеляційного суду, він, в межах десятиденного строку з моменту проголошення рішення, а саме 15 грудня 2017 року, звернувся із такою скаргою, однак суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 21 грудня 2017 року її повернув без розгляду. Крім того, вказував, що на момент звернення до суду із апеляційною скаргою повний текст оскаржуваного рішення йому так і не був направлений, що також свідчить про поважність причин пропуску процесуального строку.

Однак, суд апеляційної інстанції визнав такі причини пропуску строку неповажними та ухвалою від 08 лютого 2018 року відмовив ОСОБА_6 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року з підстав, передбачених частиною четвертої статті 357 ЦПК України.

На переконання Верховного Суду, під час оцінки наведених відповідачем доводів судом апеляційної інстанції не враховано обставини, що мають істотне значення для вирішення цього процесуального питання, зокрема, суд зобов'язаний був врахувати, що ОСОБА_6 вчасно, у межах строку на апеляційне оскарження звернувся із апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який ухвалою повернув її без розгляду і він майже одразу, через три дні після оприлюднення цієї ухвали суду апеляційної інстанції, повторно звернувся із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Проте апеляційний суд не надав належної оцінки вказаним обставинам та дійшов безпідставного висновку, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд не виявив достатніх мотивів, щоб погодитися з висновками апеляційного суду у цій справі про те, що наведені ОСОБА_6 у доданому клопотанні до апеляційної скарги підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними. Суд дійшов до переконання, що заявником наведені та обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, які дійсно були пов'язані з істотними перешкодами та труднощами, що об'єктивно ускладнювали можливість відповідача своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня

2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція,

25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відмова у відкритті провадження у справі, що стала наслідком безпідставного залишення апеляційної скарги ОСОБА_6 без руху, не відповідає принципу верховенства права, а тому не може бути залишена касаційним судом без змін.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

На підставі викладеного касаційний суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 08 лютого 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження допустив порушення процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка подана його представником ОСОБА_7, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2018 року скасувати, а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта