ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4829/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/330/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 305010400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бочана І.П.; відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Мовчана А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4829/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа Гаражний кооператив «Аляска авто» про стягнення коштів.

Обгрунтовує позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її мати ОСОБА_5, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Після смерті матері залишилось нерозподіленим спадкове майно: автомобіль GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), номер шасі НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1, який був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, придбаний 27 червня 2013 року за 69413,16 грн, що на сьогоднішній день складає 236872,00 грн за курсом НБУ, та незавершений будівництвом гараж в гаражному кооперативі «Аляска Авто», що був особистою власністю матері позивачки.

ОСОБА_1 вказує, що є спадкоємицею 2/3 частин спадкового майна своєї матері, оскільки мати спадкодавиці ОСОБА_6 відмовилася від своєї частки на її користь.

У постійному користуванні відповідача перебуває незавершений будівництвом гараж, що знаходиться у гаражному кооперативі «Аляска Авто», а тому позивач вважає за доцільне залишити вказаний гараж у його користуванні та стягнути на її користь 2/3 частин вартості використаних в процесі будівництва матеріалів, які вона оцінює у сумі 30000 грн.

Автомобіль GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1, який входить у перелік спадкового майна, був відчужений відповідачем відразу після смерті ОСОБА_5, без відома та згоди позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 04.05.2016 року і компенсувати вартість належної позивачу частки у добровільному порядку відповідач відмовляється.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 64000 грн, що складаються із вартості 2/6 частин автомобіля - 34000 грн і вартості 2/3 частин гаража - 30000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2, проживає: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає: АДРЕСА_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_3) 23137 (двадцять три тисячі сто тридцять сім) гривень 72 коп. грошової компенсації вартості 2/6 частин відчуженого автомобіля GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд неправильно визначив предмет позову і правовідносини, які склалися між сторонами. У спірних правовідносинах немає ознак збитків, передбачених ст.22 ЦК України, а тому, виходячи із заявлених вимог, у позові слід було відмовити. Відповідач мотивує, що він придбав спірний автомобіль за особисті кошти, отримані від реалізації спадкового майна; а також, що кошти від проданого спірного автомобіля він віддав за борги за лікування дружини ОСОБА_5 Наголошує, що суд не обґрунтував підстави відхилення доказів - банківських документів про походження коштів на придбання спірного автомобіля, що свідчить про однобокість та суб'єктивність судового рішення.

Правом на подання відзиву учасники справи у визначений судом строк не скористалися.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_3 та його представник підтримали апеляційну скаргу, з мотивів, наведених у скарзі. Позивач та її представник апеляційної скарги не визнали, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду про стягнення грошової компенсації у сумі 23137,72 грн частки у спадковому майні за проданий автомобіль, який перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи,дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Частково задовольняючи позов та стягуючи із відповідача на користь позивача 23137 грн 72 коп грошової компенсації вартості 2/6 частин відчуженого автомобіля GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив із того, що даний автомобіль був спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3, 1/2 його частина входила до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 А оскільки автомобіль був відчужений відповідачем, на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 18 квітня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є донька - позивач ОСОБА_1; чоловік спадкодавця - відповідач ОСОБА_3, з яким вона перебувала у шлюбі з 1996 року та мати спадкодавця - ОСОБА_6, яка відмовилась від своєї частки на користь онучки ОСОБА_1, що вбачається із свідоцтва про спадщину за законом від 28.02.2017 на квартиру АДРЕСА_1.

Під час шлюбу ОСОБА_5 та відповідача, 02.07.2013 року ними було придбано спірний автомобіль марки GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого 1ВРЕРУДАІ УМВСУ в Тернопільській області, був зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 з правом користування даним автомобілем ОСОБА_5

Як вбачається із рахунку №255, виданого підприємством «АІС-Тернопіль» 25.05.2013 року, вартість вказаного автомобіля на момент його придбання становила 66900,00 грн. Згідно видаткової накладної «АІС-Тернопіль» №93 від 27.06.2013 року вартість придбаних відповідачем комплектуючих до автомобіля склала 2513,16 грн. Таким чином, загальна вартість автомобіля склала 69413,16 грн.

04.05.2016 року відповідач відчужив вказаний транспортний засіб ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу автомобіля, оформленим у територіальному сервісному центрі №0741 МВС України у м.Луцьк за ціною 10000 грн.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України)

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

У відповідності до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Придбання спірного автомобіля за особисті кошти, отримані від реалізації спадкового майна, ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій. Судові рішення про визнання спірного рухомого майна особистою приватною власністю відповідача відсутні; об'єктивних підстав вважати, що таке майно належить виключно відповідачу немає; доказів на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, з матеріалів справи не вбачається.

Голослівними є і посилання скаржника щодо неприйняття судом банківських довідок і копії виписок з історії банківських операцій, так як ці документи не підтверджують факт придбання спірного автомобіля саме за особисті кошти відповідача, оскільки не встановлюють джерело їх походження. А із довідки приватного нотаріуса ОСОБА_8 не вбачається ціна, за яку було продано ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами у с.Сидинівка Бродівського району Львівської області. Окрім того, на заперечення цих доводів позивач вказувала, що у будівництво будинку були вкладені спільні сумісні кошти подружжя.

Твердження ОСОБА_3, що коштами від продажу автомобіля він погасив борг по позиці на оплату лікування дружини, колегія суддів не може прийняти до уваги. В матеріалах справи відсутні докази, що отримані у позику кошти ОСОБА_3 витратив саме на лікування ОСОБА_5, відсутні докази і вартості такого лікування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем було порушено право позивачки на частину у спадщині, а саме на 2/6 частин автомобіля GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок смерті її матері, ОСОБА_5, і яка відчужена до завершення процедури оформлення спадщини без відома та згоди інших спадкоємців.

Крім того, суд першої інстанції дав правильну оцінку тому факту, що відчуження вказаного автомобіля відбулось за значно заниженою ціною від його дійсної ринкової вартості на час розгляду справи в суді та обґрунтовано прийшов до переконання, що права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 належної їй 2/6 частин відчуженого автомобіля GEELI CK 1.5L, Comfort (GL), д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 23137,72 грн, виходячи із ринкових цін транспортного засобу.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, як на підставу для скасування судового рішення, що суд не визначився з предметом позову і правовідносинами, що склалися між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у позовній заяві посилалась, що відповідач відмовляється добровільно компенсувати їй вартість спадкового майна - часток автомобіля та гаража, зазначивши правову підставу позову - норми спадкового права ст.1220, 1221,1222,1262,1267 ЦК України. Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи грошову компенсацію частки спадкового майна - спірного автомобіля суд зазначив, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна та посилався на норми Спадкового права книги шостої Цивільного кодексу України - ст.ст.1220, 1221,1222,1262,1267 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. А отже, зазначення судом у вступній частині рішення про предмет позову - стягнення коштів, а в резолютивній - про стягнення грошової компенсації спадкового майна не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та незгоди з тією оцінкою, з якої суд виходив при частковому задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на відповідача в межах, понесених ним.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 960 грн покласти на відповідача - ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 квітня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.