Справа № 307/869/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

при секретарі : Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 06 лютого 2018 року, ухваленого суддею Бобрушко В.І, у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Добрянське Тячівського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12 липня 2007 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_4 був складений та посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, відповідно до якого він заповів будинок АДРЕСА_2 своїй доньці ОСОБА_6 Особисте волевиявлення заповідача ОСОБА_5 в даному заповіті викликає сумнів, так як на той час вказаний недобудований будинок був переданий в користування, а потім і оформлення на нього права власності синові ОСОБА_5 - ОСОБА_7 і з 2004 року в ньому проживала його сім'я, а саме жінка ОСОБА_1, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. ІНФОРМАЦІЯ_7 син заповідача ОСОБА_7 помер, а його сім'я до цього часу продовжує проживати в даному будинку. Заповіт ОСОБА_5 від 12.07.2007 року перешкоджає дітям померлого сина спадкувати відповідно до ст.1266 ЦК України за правом представлення ту частку майна, яка б належала їх батькові по закону, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Заповіт ОСОБА_5 від 12.07.2007 року складений з порушенням цивільного законодавства, так як волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що відповідно до ст.1257 ЦК України тягне за собою недійсність заповіту. На факт того, що волевиявлення заповідача не було вільним вказує відсутність в тексті заповіту обов'язкового запису про те, що виготовлений секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_4 текст заповіту особисто прочитаний заповідачем ОСОБА_5 З тексту заповіту невідомо яким чином заповідач ОСОБА_5 ознайомлювався з заповітом. Вказане являється грубим порушення діючого на той час Наказу Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад депутатів України». Також, ні в тексті вказаного заповіту, ні в посвідчувальному записі до нього, не зазначено, що підпис на вказаному заповіті виконано власноручно ОСОБА_5 Факт виконання на заповіті власноручного підпису заповідача секретарем виконкому не посвідчено. Також позивачка зазначила, що сам посвідчувальний запис названий посвідчуючим, в посвідчувальному написі відсутній обов'язковий, наведений в додатку №6 до Інструкції запис наступного змісту «Заповіт підписано громадянином ОСОБА_5 у моїй присутності». Наведене вказує, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі, що тягне недійсність заповіту. Окрім цього, оскаржуваний заповіт має і інші недоліки, зокрема в його тексті вказано, що заповідачу роз'яснено зміст ст.353 ЦК України, однак відповідно до діючого на той час ЦК України вказана стаття не має жодного відношення до складання і оформлення, а також права спадкування, а стосується питання реквізиції. Тобто, при посвідченні даного заповіту в порушення Інструкції, секретарем виконкому було допущено порушення форми складання даного заповіту і не роз'яснено права, які підлягали, відповідно до даного нормативного акту, обов'язковому роз'ясненню із зазначенням цього в тексті заповіту. За вказаних обставин, позивач просив суд визнати недійсним заповіт від 12 липня 2007 року від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, відповідно до якого він заповів будинок АДРЕСА_2 своїй доньці ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі №99 секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_4

Рішенням Тячівського районного суду від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги та не враховано, що волевиявлення ОСОБА_5 належним чином не зафіксовано і воно було відсутнє, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у заявленому позові.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справам та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.8).

Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, та доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловік позивача ОСОБА_7, батьком якого був ОСОБА_5, помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.11).

Згідно заповіту від 12.07.2007 року, посвідченого та зареєстрованого секретарем виконкому Добрянської сільської ради, ОСОБА_5 за час свого життя заповів ОСОБА_6 своє майно, а саме: житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть від 16 грудня 2015 року (а.с.12).

Згідно із ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1247 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту), що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ст.1251 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пунктів 7 та 8 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за №22/5 (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат", та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Пунктом 13 вказаної Інструкції визначено, що нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Посадова особа виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, може не вимагати кожного разу з'явлення відомих їй посадових осіб підприємств, установ і організацій, якщо вона має зразки підписів цих посадових осіб, одержані при особистому зверненні, а справжність їх підписів не викликає сумніву. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, довіреності, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії.

Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, якою передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настанняправових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорюваний заповіт від 12.07.2007 року, який підписаний заповідачем ОСОБА_5, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення - 14.00 годин 12 липня 2007 року, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5, та посвідчений секретарем виконкому Добрянської сільської ради ОСОБА_4, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту).

Відсутність в тексті заповіту запису секретаря сільської ради «Заповіт підписано громадянином ОСОБА_5 у моїй присутності», на що вказує позивач, як на підставу визнання заповіту недійсним, не свідчить про недотримання форми заповіту та волевиявлення заповідача на укладення заповіту, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_4, яка на момент укладення спірного заповіту працювала секретарем Добрянської сільської ради, ствердила, що заповідач ОСОБА_5 особисто підписав заповіт саме у її присутності, який нею був завірений, та заповіт був прочитаний.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що вчинений спадкодавцем заповіт суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, та не довів тієї обставини, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто обставин, з якими закон пов'язує визнання заповіту недійсним.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявленого позову та обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на невірному розумінні фактичних обставин справи та неправильному тлумаченні вищенаведених вимог закону, а тому не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий :

Судді: