Справа № 159/621/19
Провадження № 2/159/507/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з відповідачем у справі перебуває в шлюбі з 12.09.2017, який зареєстровано виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 14. За час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти, було придбано наступне майно: ліжко, комод, модем, телевізор, лампу, столовий сервіз, набір посуду, а всього майна придбано на суму 20400 грн. З посиланням на норми ст. 60 СК України та ст. 70 СК України, позивач просила провести поділ спільного майна наступним чином. У власність позивача виділити комод, вартістю 2000 грн., модем, вартістю 1000 грн., телевізор, вартістю 7000 грн. та лампу, вартістю 200 грн. У власність відповідача виділити ліжко, вартістю 6900 грн., столовий сервіз, вартістю 2400 грн. та набір посуду вартістю 900 грн.

Вказана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзив на позов не подав.

Позов слід задовольнити повністю.

Згідно ст. 3 СК України, сімю тобто подружжя складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Борух) І.Ю. зареєстровано 12.09.2017 виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 14. Після одруження подружжю присвоєно прізвища «Новосад».

Як розяснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що за час шлюбу, подружжям придбане наступне майно: комод вартістю 2000 грн., модем вартістю 1000 грн., телевізор вартістю 7000 грн., лампа вартістю 200 грн., ліжко вартістю 6900 грн., столовий сервіз вартістю 2400 грн. та набір посуду вартістю 900 грн., а всього майна придбано на суму 20400 грн.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання права власності на певну частину придбаного майна, як на спільне сумісне майно подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірного майна, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.78, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. 12, 13, 81 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Зясувавши усі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд прийшов до висновку, що придбане подружжям за час шлюбу спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти, в інтересах сімї.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Проаналізувавши викладені норми законодавства, суд вважає, що спірне майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не знаходить.

Таким чином, враховуючи те, що позивач довела, що спірне майно ними набуте в період зареєстрованого шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а також враховуючи, те що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 133, 137, 142, 247, 258-259, 265, 280-286 ЦПК України, ст. ст. 3, 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Виділити у власність ОСОБА_1 комод вартістю 2000 (дві тисячі) гривень, модем вартістю 1000 (одну тисячу) гривень, телевізор вартістю (сім тисяч) гривень, лампу вартістю 200 (двісті) гривень.

Виділити у власність ОСОБА_2 ліжко вартістю 6900 (шість тисяч девятсот) гривень, столовий сервіз вартістю 2400 (дві тисячі чотириста) гривень, набір посуду вартістю 900 (девятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий:ОСОБА_3