РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 564/2111/18

Провадження № 22-ц/4815/519/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Костопіль

Дата ухвалення повного тексту 14.01.2019

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В., судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08 січня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ "ПриватБанк" звернулися до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.12.2013 в сумі 13192,01 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.12.2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач, станом на 04.07.2018 року має заборгованість в розмірі 13192,01 грн. і на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання та заборгованість за кредитним договором не погашає.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 08 січня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується у розрахунку заборгованості.

Відповідно до заяви відповідач зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанка.

Крім того, відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобовязань, зустрічних позовних вимог не заявляв, таким чином вважає, що судом помилково відмовлено в частині позовних вимог.

Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У поданому представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 відзиві на апеляційну скаргу, зазначає, що відповідач не заперечує факту його приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, проте, таке приєднання відбулось виключно у звязку із оформленням на своє імя єдиної картки пенсійної, а не кредитки "Універсальна".

Також зазначає, що до позовної заяви позивачем долучено два розрахунки заборгованості за договором, які суперечать одне одному та навпаки не підтверджують, а спростовують доводи позивача, що встановлено судом першої інстанції.

За наведеного, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази укладення відповідачем 12.12.2013 року кредитного договору та оформлення кредитки «Універсальна», встановлення кредитного ліміту за такою карткою та використання кредитних коштів.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.02.2013 року звернувся до АТ КБ "Приватбанк" для оформлення пенсійної картки (а.с.7-8)

Згідно анкети-заяви про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідач, ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку виявив бажання оформити на своє імя лише єдину картку пенсійну. Позивачем не надано і матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оформив платіжну картку кредитка «Універсальна». Фотографія відповідача із платіжною карткою ніяк не може слугувати доказом того, що останній оформив кредит.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні два розрахунки заборгованості за договором, які суперечать один одному. Зокрема перший розрахунок «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.12.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_3 станом на 01.04.2015» з якого вбачається, що станом на 01.04.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 1104,38 грн.

Згідно «Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.12.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_3 станом на 04.07.2018 року" вбачається, що відповідач за умовами договору від 12.12.2013 року витратив кредитні кошти 08.06.2016 року, а до цього часу кредитними коштами не користувався, що ставить під сумнів існування у відповідача заборгованості до 08.06.2016 року.

Долучений до апеляційної скарги третій розрахунок заборгованості Виписка з рахунку відповідача за період з 12.12.2013 по 12.02.2019 поданий з порушення вимог п.6 ч.2 ст. 356 ЦПК України, тобто без обґрунтування поважності причин неподання даного доказу до суду першої інстанції, а тому не береться судом апеляційної інстанції до уваги. Крім того, позивачем до позовної заяви додані документи, які вказують на те, що договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли 12.02.2013 в момент оформлення відповідачем анкети-заяви на своє імя для отримання пенсійної картки, однак з поданої виписки період користування карткою розпочинається з 12.12.2013.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів укладення відповідачем з банком 12.12.2013 року кредитного договору та оформлення кредитки «Універсальна», встановлення кредитного ліміту за такою карткою та використання кредитних коштів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_5