Справа № 456/5028/18
Провадження № 2/456/603/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Стрийського району, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на проживання та користування квартирою,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить, визнати за ним право на проживання та користування квартирою № 2 у будинку № 6 по вул. Незалежності у с. Загірне Стрийського району Львівської області.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він з 09.04.2014 р. постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з дозволу власника цієї квартири ОСОБА_6, яка померла 30.08.2016 р. та її доньки ОСОБА_7, яка є спадкоємцем своєї мами та в даний час перебуває за межами України. З витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 19575844 від 17.07.2008 р. вбачається, що власником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,8 кв.м. є ОСОБА_6. У даній квартирі також зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, однак всі ці особи відсутні у цій квартирі з моменту його вселення до неї.

З 09.04.2014 р. він одноособово проживає у квартирі, оскільки власник квартири ОСОБА_6 30.08.2016 р. померла, сплачує всі комунальні послуги і за власні кошти проводить ремонт квартири. Тому у силу ст. 9, 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України він має законне право на проживання та користування квартирою № 2 у будинку № 6 по вул. Незалежності у с. Загірне Стрийського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не зявився. Однак надіслав на адресу суду заяву, згідно якої просив суд з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 сільська рада Стрийського району позов визнала, задоволити його позовні вимоги, справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Стрийського району в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, проте надіслав на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та просив суд такі задоволити, а справу розглядати у відсутності представника відповідача.

Письмовий відзив представника відповідача аргументований тим, що ОСОБА_1 дійсно з 09.04.2014 р. проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з дозволу власника цієї квартири ОСОБА_6, яка померла 30.08.2016 р. та її доньки ОСОБА_7, яка є спадкоємцем матері та в даний час перебуває за межами України. Після смерті ОСОБА_6 позивач здійснює охорону спадкового майна до

набрання законної сили рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2018 р. у цивільній справі № 456/3483/18 за заявою Кредитної спілки «Християнська злагода», заінтересовані особи ОСОБА_2 сільська рада Стрийського району, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою. Вказаним рішенням суду спадщину після смерті ОСОБА_6, а саме квартиру АДРЕСА_2 визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади - ОСОБА_2 сільській раді Стрийського району.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, хоча були судом належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, як вбачається з копії витягу з реєстру права власності №19575844 трьохкімнатна квартира № 2 у будинку № 6 у с. Загірне по вул. Незалежності належила на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування № 2937 від 12.07.2008 року./а.с.7/

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 30.08.2016р. в с. Заклад Миколаївського району Львівської області.

З копії довідки виданої ОСОБА_2 сільською радою № 241 видно, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4, 1966 р.н ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4./а.с.8/

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 20.04.2018р. у будинку № 6 кв. № 2 по вул. Незалежності у с. Загірне Стрийського району без реєстрації в даній квартирі проживає ОСОБА_1 з дозволу спадкоємця ОСОБА_7 з 09.04.2014 р./а.с.4/

Проте, рішенням Стрийського міськрайонного суду від 21.12.2018 р. у справі за заявою кредитної спілки «Християнська злагода» заінтересовані особи ОСОБА_2 сільська рада Стрийського району, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, копія якого знаходиться у матеріалах справи, спадщина після смерті ОСОБА_6, яка померла 30.08.2016р. в с. Заклад, Миколаївського району Львівської області, що складається з квартири № 2 в житловому будинку № 6 по вул. Незалежності в с. Загірне Стрийського району Львівської області, визнана відумерлою та передана у власність територіальній громаді за місцем відкриття спадщини - ОСОБА_2 сільській раді Стрийського району Львівської області./а.с. 23-24/

Даним ж рішенням суду беззаперечно встановлено також той факт, що після померлої 30.08.2016р. ОСОБА_6, як у строк визначений ст. 1270 ЦК України так і до даного часу будь-

які особи із заявами про прийняття спадщини до органів нотаріату не звертались, спадкова справа не заводилась.

Також рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі без жодних правових підстав та не входить до числа спадкоємців після смерті спадкодавця ОСОБА_6.

Згадане рішення суду набрало законної сили 21.01.2019 р. та не оскаржувалось ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2018 має преюдиційне значення, а тому посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що ОСОБА_1 має законне право на проживання та користування спірною квартирою є голослівними та судом до уваги не беруться.

Не беруться судом до уваги також твердження відповідача у відзиві на той факт, що позивач ОСОБА_1 здійснює охорону спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_4, оскільки такі твердження не відповідають чинному законодавству зокрема ст.1283 ЦК України, та не підтверджені допустимими та належними доказами про те, що органом місцевого самоврядування з власної ініціативи чи за заявою спадкоємців ОСОБА_6 вживались заходи щодо охорони спадкового майна.

Окрім того, правові підстави для визнання за особою права на користування житлом яке знаходиться у приватній власності іншої особи встановлюються, законом, зокрема главою 6 розділу ІІІ ЖК України, а також ст. ст 403,405, 827, главою 58 ЦК України, договором, або заповітом.

Так у відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

У відповідності до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Нормами цивільного законодавства України встановлено, зокрема ст. 403 ЦК України, що сервітут визначають як право обмеженого користування чужим майном, що може бути встановлено для задоволення потреб осіб у житлі, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут це речове право невласника на обмежене користування житлом для проживання.

У ч. 1 ст. 405 ЦК визначається поняття «особистий сервітут», який належить конкретно визначеній особі члену сімї власника. Особисті сервітути для нечленів сімї можуть встановлюватися внаслідок заповідального відказу і полягати у праві довічного проживання в чужому будинку (квартирі). Особистим сервітутом є встановлене в ст. 405 ЦК України право членів сімї власника житла на користування цим житлом, яке встановлюється виключно власником житла, який має право визначати порядок користування окремими жилими приміщеннями.

Також порядок безоплатного користування житлом можливе на підставі договору позички. Відповідно до ст. 827 Цивільного кодексу за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для

користування протягом установленого строку. Користування житлом вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення про найм (оренду), визначені у гл. 58 Цивільного кодексу.

У ході розгляду даної справи, судом беззаперечно встановлено той факт, що позивач ОСОБА_1 вселився у займане спірне приміщення не як член сімї власника житла, яким станом на 09.04.2014р. була ОСОБА_6, спадкоємцем після її смерті не був, угоди про безоплатне користування чи договору найму між ОСОБА_1 та власником житла укладено не було та такого суду не надано. Твердження позивача та представника відповідача у відзиві на позов, про те що позивач вселився у спірне приміщення з дозволу власника житла ОСОБА_6 та дозволу її доньки ОСОБА_7, яка є спадкоємцем після її смерті не беруться судом до уваги, оскільки є голослівними та нічим не підтвердженими. Інших доказів з яких б вбачались правові підстави для визнання права на проживання та користування квартирою за ОСОБА_1 у судовому засіданні не здобуто.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, врахувавши той факт, що спірна квартира АДРЕСА_5 визнана рішенням суду відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади - ОСОБА_2 сільській раді Стрийського району, а також те, що позивач проживає у ній без жодних на це правових підстав, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є незаконними, а визнання відповідачем позову не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 206, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Стрийського району, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на проживання та користування квартирою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_9