Справа № 462/7321/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/556/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позов до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 18 000 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що слідчим СВ прокуратури Львівської області Незнайко С.В. ведеться розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 13.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч.2 ст.365 КК України. 27.08.2018 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка 26.10.2018 була скасована Галицьким районним судом м.Львова. Вбачає в діях слідчого Незнайко С.В. зловживання владою, службовим становищем, його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України. Вказував, що незаконними, протиправними діями слідчого йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через невизнання його потерпілим порушився його звичайний ритм життя. Розмір спричиненої шкоди оцінює в сумі 18 000 грн на підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що протиправність дій слідчого Незнайко С.В. доведена та встановлена судом, що не потребує додаткового доказування. Вказує, що незаконними діями слідчого Незнайко С.В. йому було завдано значної моральної шкоди, що полягала у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.10.2018 скасовано постанову слідчого відділу прокуратури Львівської області Незнайко С.В. від 27.08.2018 про закриття кримінального провадження за № 0000207 від 13.10.2016 (а.с. 3).

Як вбачається з позовної заяви, спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_2 обґрунтовує незаконними, протиправними діями слідчого Незнайко С.В., вважає, що йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну через повну бездіяльність слідчого. Крім того, невизнання його потерпілим порушило його звичайний ритм життя.

Районний суд, розглядаючи дану справу, дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди суду слідчим Незнайко С.В.

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого.

Вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.04.2019

Головуючий

Судді