Номер провадження: 22-ц/813/700/19
Номер справи місцевого суду: 509/1235/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2018 року у складі судді Гандзій Д.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ТОВ «Компанія Дасті» звернулося до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03 вересня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір приєднання №5405497, на підставі якого ПАТ «Імексбанк» надав позичальниці ОСОБА_2 овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 90 000,00 грн., зі сплатою 20% фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості, щомісячною сплатою комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 4.49% від суми отриманого кредиту. Загальна сума щомісячного платежу по вищезгаданим зобовязанням визначена в додатку №1 до договору кредиту та становила 6793,00 грн. 21 листопада 2014 р. між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» був укладений договір про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор за плату передав/відступив, а новий кредитор ТОВ «Фрегат» одержав/набув право вимоги, серед інших договорів (перелік в додатку № 1, який є невідємною частиною договору відступлення права вимоги п.1.1), право вимоги за вищевказаним кредитним договором з відповідачкою. Крім цього, 26 грудня 2014 р., між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, згідно з яким було проведено заміну нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 р., у звязку з чим, усі права та обовязки нового кредитора за вказаним кредитним договором з відповідачкою - перейшли від ТОВ «Фрегат» до ТОВ «Компанія Дасті». Так, 14 січня 2015 р., між первісним та новим кредитором були виконані зобовязання по п. 2.1, п. 2.2 договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 р. щодо сплати первісному кредитору винагороди у повному обсязі згідно Акту про виконання зобовязань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р.

Проте, відповідачка свої кредитні зобовязання належним чином не виконувала, у звязку з чим, станом на 11.04.2018 р., у неї перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 359595,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом складають 55822,60 грн., заборгованість по комісії складає 162 738,45 грн., штрафні санкції складають 19700 грн., інфляційні витрати складають 32492,37 грн., 3% річних від простроченої суми боргу складають 6925,19 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд,стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за кредитним договором (договором приєднання) № 5405497/N від 03.09.2014 р. у розмірі 196857,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом 55822,60 грн., штрафні санкції 19700 грн., інфляційні витрати 32492,37 грн., 3% річних від простроченої суми боргу 6925,19 грн. та судовий збір у сумі 3297,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2018 року позов ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 196857,54 грн. та судовий збір у сумі 3297 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування усіх фактичних обставин справи, без належної оцінки обєму порушених прав позивача, заперечень та доводів відповідача.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до субєктів підприємницької діяльності, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, тобто заборгованості за тілом кредиту, за відсотками і за комісією, звязку з чим рішення підлягаю скасуванню.

У своїх запереченнях ТОВ «Компанія Дасті» зазначає, що підстави викладені у апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються не неправильному розумінні положень чинного законодавства, звязку з чим просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК Українипередбачено, що у разіліквідаціїабоприпиненняроботи суду справи, щоперебували у йогопровадженні, невідкладнопередаютьсядо суду, визначеноговідповідним законом аборішенням про припиненняроботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегі їсуддів: ОСОБА_3 головуючий суддя, судді Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була призначена до розгляду.

В судове засідання, призначене на 10 квітня 2019 року не зявились представник ТОВ «Компанія Дасті» та відповідачка ОСОБА_2

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв про зміну адреси, сторонами до суду не надіслано.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 перебуває у провадженні з травня 2018 року (а.с. 155-156 т. 2).

В судові засідання у суді апеляційної інстанції, які були призначені на 29.11.2018 року, 06.02.2019 року,10.04.2019 року, ОСОБА_2 жодного разу не зявилась, однак звернулася до суду з заявою, в якій просила засідання у справі розглядати за її відсутності.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03 вересня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір приєднання №5405497, на підставі якого ПАТ «Імексбанк» надав ОСОБА_2 овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 90 000,00 грн., зі сплатою 20% фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості, щомісячною сплатою комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 4.49% від суми отриманого кредиту. Загальна сума щомісячного платежу по вищезгаданим зобовязанням визначена в додатку №1 до договору кредиту та становила 6793,00 грн. 21 листопада 2014 р. між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» був укладений договір про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор за плату передав/відступив, а новий кредитор ТОВ «Фрегат» одержав/набув право вимоги, серед інших договорів (перелік в додатку № 1, який є невідємною частиною договору відступлення права вимоги п.1.1), право вимоги за вищевказаним кредитним договором з відповідачкою. Крім цього, 26 грудня 2014 р., між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, згідно з яким було проведено заміну нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 р., у звязку з чим, усі права та обовязки нового кредитора за вказаним кредитним договором з відповідачкою перейшли від ТОВ «Фрегат» до ТОВ «Компанія Дасті». 14 січня 2015 р., між первісним та новим кредитором були виконані зобовязання по п. 2.1, п. 2.2 договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 р. щодо сплати первісному кредитору винагороди у повному обсязі згідно Акту про виконання зобовязань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р.При чому, відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за вищевказаним кредитним договором (договором приєднання), зокрема, щодо сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафами, пенею, витратами, понесеними первісним кредитором у звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань, тощо.

При чому, згідно листа-претензії щодо повернення заборгованості за кредитом новому кредитору № 1714 від 24.03.2016 р. відповідачку, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/8Б, кв. 39/1 повторно було доведено до відома про існування кредитного договору № 5405497/N від 03.09.2014 р., укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк», про договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., про договір про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2014 р., відповідно до яких ТОВ «Компанія Дасті» отримала права вимоги отримання грошових коштів та всі інші права за вказаним вище кредитним договором, про те, що первісний кредитор ПАТ «Імексбанк» в порядку ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» письмово повідомив ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за наявною адресою в договорі приєднанні (Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Крупської 2/8Б, кв. 39), а також розмістив відповідну інформацію на офіційному веб-сайті ПАТ «Імексбанк», одночасно повідомивши відповідачку, про порушення нею фінансових зобовязань по кредитному договору, а саме нездійснення своєчасного повернення отриманого нею кредиту згідно графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до договору, який є невідємною частиною договору кредиту), і існування, станом на 24.03.2016 р. з урахуванням штрафних санкцій боргу у розмірі 173852,21 грн. та вимогою негайного, у 30-ти денний термін погашення боргу на рахунок нового кредитора ТОВ «Компанія Дасті» та попередженням про те, що у разі подальшого ігнорування законних вимог ТОВ «Компанія Дасті» та порушення відповідачкою умов кредитного договору, ТОВ «Компанія Дасті» буде змушено звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачки всієї суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов ТОВ «Компанія Дасті» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, щопозовнівимоги ТОВ «КомпаніяДасті» є обґрунтованими, доведеними документально тазнайшлисвоєпідтвердження під час розгляду справи.

Частиною 1 статті 1054 ЦК Українивстановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та іншихзобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загально доступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння змінайого умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторіну формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовапозиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 передбачає - відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі - не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2було відомо про існування у неї кредитного боргу та про відступлення права вимоги ТОВ «Компанія Дасті» за вищевказаними договорами, що підтверджується її поясненнями в судовому засіданні, однак в порушення умов договору, відповідачка свої кредитні зобовязання належним чином не виконувала та не сплачувала заборгованість.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості, оскільки ОСОБА_2 не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого у неї утворилася заборгованість, а не повідомлення боржника про зміну кредитора, не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не надав належної оцінки запереченням відповідача, яка вважала позов безпідставним, а суму боргу, розраховану позивачем, необґрунтованою і такою, що не відповідає дійсності, а також те, що відповідач намагалася сплати борг позивачу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачка, в судовому засіданні повідомляла суду, що вона мала наміри сплатити заборгованість за кредитним договором, однак на підтвердження своїх намірів не довела суду та не надала докази сплати заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи судом, за клопотанням відповідача, постановлена ухвала про витребування від позивача додаткових доказів, однак ухвала суду не була виконана позивачем у повному обсязі, що ставить під сумнів як само право позивача на стягнення заборгованості за кредитними зобовязаннями так і нараховані суми боргу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме наданими на виконання ухвали суду витребуваних від позивача доказів, а саме оригіналів документів, копії яких містяться в матеріалах справи, які були оглянуті судом та їм надана правова оцінка. Крім того ОСОБА_2 була ознайомлена з наданими позивачем документами, що підтверджується розпискою про ознайомлення з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до субєктів підприємницької діяльності, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, тобто заборгованості за тілом кредиту, за відсотками і за комісією колегія суддів також вважає є безпідставними, оскільки повернення отриманих кредитів за договорами про надання кредитів права вимоги за якими були відступлення на користь нового кредитора в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не відноситься до фінансової послуги, тобто новий кредитор за даними правочинами не обовязково має бути фінансовою установою. Крім того чинним законодавством не заборонено Банками здійснювати відступлення права вимоги за кредитними зобовязаннями на користь установ, які не є фінансовими установами. А у разі виникнення простроченої заборгованості у звязку з невиконанням своїх зобовязань по поверненню кредитору, суми боргу за договором кредиту та простроченням платежів позичальник зобовязаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що відповідачкою зроблено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4