П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-5815 Головуючий у1-й інстанції - Українець В. В.

Унікальний №760/6454/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання права, розірвання та припинення договору, визнання окремих положень правочину недійсними, визнання бездіяльності протиправною та незаконною, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_3 пред'явив в суд позов до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк") про визнання права, розірвання та припинення договору, визнання окремих положень правочину недійсними, визнання бездіяльності протиправною та незаконною, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 листопада 2015 року між ним та відповідачем укладено депозитний договір № 090/11/15/0060. Він виходив з добросовісного, але помилкового припущення, що договір було укладено на 2 повні календарні роки, а не на 5 днів менше (725 днів), тому термін повернення вкладу по ньому, за його припущенням і підрахунком, мав припадати не раніше ніж на 27 листопада 2017 року.

24 листопада 2017 року він зателефонував і замовив суму для видачі через касу на 27 листопада 2017 року. Як виявилось вже 27 листопада 2017 року договір було укладено строком на неповних два роки - не на 730, а на 725 днів. Внаслідок цього сторона відповідача заявила, що договір є таким, що «автоматично» продовжений на новий строк.

Жодного офіційного повідомлення (листа), телефонного дзвінка чи SMS з інформаційним повідомленням про наближення закінчення строку дії договору та пов'язаної з цим необхідності з'ясування його позиції як вкладника щодо можливості його подальшої пролонгації на нових (змінених) умовах від відповідача не надходило.

27 листопада 2017 року він належних йому коштів так і не отримав та був повідомлений, що з 22 листопада 2017 року банк одноосібно змінив умови договору, здійснив автоматичну пролонгацію договору, на яку він своєї згоди не надавав.

27 листопада 2017 року він ініціював розірвання договору як такого, що безпідставно продовжений на нових (одноосібно змінених) умовах у частині зменшення розміру процентної ставки, на новий строк.

28 листопада 2017 року ним додатково подано претензію-вимогу щодо розірвання договору з 27 листопада 2017 року та негайного повернення (видачі через касу) належних йому коштів, але суми вкладу (свій депозит) він так і не отримав.

Таким чином, з 27 листопада 2017 року відповідач як банк-боржник, який не видав вклад на вимогу вкладника, вважається таким, що прострочив своє грошове зобов'язання.

22 грудня 2017 року він повторно звернувся з новою заявою щодо видачі належної суми грошових коштів через касу, проте сам вклад так і не отримав, а отримав лише нараховані проценти.

Вважає, що ПАТ АБ «Укргазбанк» неодноразово та протиправно було відмовлено йому у видачі суми вкладу (депозиту) як шляхом видачі з каси, так і переведенням (безготівковим переказом), що є грубим порушенням відповідних норм чинного законодавства України та умов договору.

Оскільки відповідач як виконавець/надавач фінансових (банківських) послуг не зміг своєчасно виконати/надати передбачену договором послугу, і цим самим прострочив виконання/надання послуги (грошового зобов'язання), він на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Крім того, незаконними винними діями (бездіяльністю) відповідача шляхом неодноразового ухиленням банку від виконання взятих на себе договірних зобов'язань йому була завдана моральна шкода, яку він оцінив у 10000 гривень.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю заявленого позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі (а.с.73-84).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач у визначений судом строк не подав, у судовому засіданні представник ПАТ АБ «Укргазбанк», адвокат Белименко О. В., надала суду письмові пояснення, які просила приєднати до матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: позивача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ПАТ АБ "Укргазбанк", адвоката Белименко О. В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 районний суд виходив з такого.

27 листопада 2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено депозитний договір № 090/11/15/0060, за умовами якого вкладник розміщує тимчасово вільні грошові кошти в сумі 2230 Євро на відповідний депозитний рахунок в ПАТ АБ «Укргазбанк» на умовах цього договору на строк 725 календарних днів з дати зарахування коштів на депозитний рахунок з 27 листопада 2015 року по 21 листопада 2017 року зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 10 % річних за зазначений строк (а.с.11). Позивачем отримано примірник договору в день підписання, про що свідчить його підпис в договорі.

27 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» з заявою про дострокове повернення депозиту (частини депозиту) в сумі 2230 Євро (а.с.38).

28 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою, в якій пропонував вважати депозитний договір таким, що припинив свою дію з 27 листопада 2017 року та вимагав негайно виплатити йому суму вкладу та нараховані відсотки в повному обсязі (а.с.12).

Листом від 12 грудня 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» повідомив ОСОБА_3 про те, що можливість дострокового повернення банківського вкладу погоджена та роз'яснено, що для отримання коштів йому необхідно звернутися до відділення банку (а.с.13).

22 грудня 2017 року позивач подав заяву в якій просив видати належну йому суму (а.с.15).

28 грудня 2017 року ОСОБА_3 подав заяву, в якій вимагав або вважати договір таким, що був розірваний 27 листопада 2017 року, що має наслідком повернення йому суми вкладу зі сплатою процентів за користування грошовими коштами та встановленої законом неустойки (пені) у розмірі 3 % за кожен день прострочення, починаючи з 27 листопада 2017 року по дату видачі вкладу (включно), або вважати договір таким, що продовжений на попередніх умовах, тобто на новий дворічний (725 днів) строк під 10 % річних (а.с.17-18).

У листі від 17 січня 2018 року, адресованому банком ОСОБА_3, зазначено, що банком було погоджено дострокове припинення строку дії договору та 07 грудня 2017 року ОСОБА_3 пропонувалось у відповідності до п. 8.4. договору укласти додаткову угоду, проте він відмовився (а.с.40).

З 28 листопада 2017 по 27 грудня 2017 в ПАТ АБ «Укргазбанк» діяла короткострокова депозитна акція для фізичних осіб-вкладників ПАТ АБ «Укргазбанк», умовами якої було передбачено, що для всіх учасників акції, в разі їх бажання, надається можливість достроково повернути депозити, розміщені в національній та іноземних валютах, за умови перерахунку раніше нарахованих процентів за неповний строк зберігання коштів, що починається з першого дня продовженого строку зберігання коштів та закінчується в день, який передує дню дострокового повернення депозиту за процентною ставкою із розрахунку 0,01 % річних. Умовою для участі в акції є підписання клієнтом додаткової угоди до депозитного договору (строковий банківський вклад), що достроково розривається.

Обставина отримання позивачем пропозиції на підписання додаткової угоди на визначених нею умовами та відмовився підписувати додаткову угоду до договору, умови якої передбачали можливість дострокового повернення депозиту з перерахунком процентів за процентною ставкою 0,01 % річних за неповний строк зберігання коштів, що починається з першого дня продовженого строку зберігання коштів та закінчується в день, який передує дню дострокового повернення депозиту, ОСОБА_3 у відповіді на відзив не оспорюється.

27 грудня 2017 року банком виплачені проценти за договором від 27 листопада 2015 року в сумі 355,17 Євро, що підтверджується заявою на видачу готівки від 27 грудня 2017 року та випискою з особового рахунку (а.с.43, 44).

Відповідно до абзаців 1-3 п.1.3. договору у випадку не витребування вкладником свого депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженими на визначену в п. 1.1. договору кількість календарних днів.

Останній продовжений строк зберігання коштів вважати кінцевим продовженим строком зберігання коштів.

Розмір процентної ставки на продовжений строк зберігання коштів встановлюється з першого дня продовженого строку зберігання коштів. Процентна ставка встановлюється на рівні діючої процентної ставки у банку у перший день продовженого строку зберігання коштів, для відповідного виду депозитного вкладу та строку.

Згідно з п. 2.2. договору вкладник зобов'язався повідомити банк про намір повернення депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до закінчення строку зберігання коштів або до дня закінчення продовженого строку зберігання коштів, визначених у п. 1.1. або 1.3. договору за телефоном контакт-центру 0-800-309-00-0 або письмово у відділенні банку.

Аргументи позивача, що такі умови мають бути визнані недійсними, оскільки є несправедливими через встановлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, оскільки він не висловив відповідного наміру, відхилені районним судом.

Суд вважав, що підписавши договір, позивач ознайомився з його змістом та не висловив будь-яких зауважень щодо умов договору, тобто в повній мірі погодився з умовами договору, викладеними в ньому.

Суд погодився з доводами відповідача про те, що встановлений договором термін для повідомлення банку про намір повернення депозиту - не раніше (сьомого) банківського дня та не пізніше другого банківського дня до закінчення строку зберігання коштів або до дня закінчення продовженого строку зберігання коштів є достатнім проміжком часу і не порушує право вкладника. Спосіб повідомлення, а саме: за телефоном контакт-центру або письмово у відділенні банку надає вкладнику можливість обрати зручний спосіб повідомити банк про свої наміри щодо закінчення дії договору та відмови в пролонгації його дії.

За таких обставин районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними умов абзаців першого-третього пункту 1.3. розділу 1 та пункту 2.2. розділу 2 договору задоволенню не підлягають.

Депозитним договором № 090/11/15/0060 від 27 листопада 2015 року не передбачено повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку, тобто укладений договір не передбачає можливості дострокового повернення вкладу та нарахованих процентів.

Передбачене п. 1.3. договору положення про те, що якщо вкладник не погоджується з новим розміром процентної ставки, сторони вважають цей договір розірваним із виплатою вкладнику процентів згідно з умовами цього договору застосовується до початку продовженого строку зберігання коштів. У всіх інших випадках питання розірвання договору та дострокового повернення коштів вирішується банком за визначеними у банку процедурами та оформлюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, як те визначено п. 8.4. договору.

Оспорюваний договір був укладений на строк 725 календарних днів з дати зарахування коштів на депозитний рахунок з 27 листопада 2015 року по 21 листопада 2017 року.

У п. 1.3. договору передбачено, що сторони домовились, що у випадку не витребування вкладником свого депозиту, не раніше сьомого банківського дня та не пізніше другого банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженими на визначену в п. 1.1. договору кількість календарних днів.

Останнім днем строку дії договору було 21 листопада 2017 року, тому позивач у разі небажання пролонгувати дію договору мав право витребувати вклад, повідомивши за телефоном контакт-центру або письмово у відділенні банку, в період з 09 листопада 2017 року по 17 листопада 2017 року включно.

У цей строк відповідних заяв від позивача до банку не надходило. Позивач вперше звернувся з заявою про повернення вкладу лише 27 листопада 2017 року, тобто після закінчення строку, визначеного умовами договору, тому відповідач правомірно відмовив у достроковому поверненні вкладу.

За таких обставин районний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про: визнання за позивачем права на відмову від договору шляхом його припинення (розірвання) односторонньому порядку (за заявою вкладника), а також визнання договору таким, що є/був припиненим (розірваним) з 27 листопада 2017 року згідно з заяви від 27 листопада 2017 року; визнання бездіяльності відповідача в частині невизнання права позивача на розірвання договору в зв'язку зі зміною зобов'язання, і неодноразовим невиконанням ним його заяв-вимог про видачу вкладу (депозиту) протиправною та незаконною, зобов'язання негайно видати суму вкладу (депозиту) в валюті вкладу через касу; стягнення неустойки у розмірі 6690 Євро та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позову, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.65-68).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. Під час апеляційного розгляду позивач також не навів таких обставин.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 за своїм змістом є повторним викладенням обставин справи та позиції сторони позивача щодо заявлених вимог. Зазначені аргументи сторони отримали належну оцінку в рішенні районного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, судом неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, як наслідок, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

У даному випадку районним судом на підставі наявних у його розпорядженні письмових доказів правильно встановлено, що згідно з умовами, які сторони погодили при укладенні Депозитного договору № 090/11/15/0060 від 27 листопада 2015 року, договір продовжується на наступні 725 календарних днів зі встановленням процентної ставки на рівні діючої процентної ставки у Банку для відповідного депозитного вкладу та строку, які діють у Банку на дату продовження, якщо вкладник у передбачений договором строк і спосіб не відмовиться від продовження строку зберігання коштів. Якщо вкладник в день продовження строку зберігання коштів виявить свою незгоду з розміром процентної ставки на продовжений строк зберігання коштів, сторони домовились вважати договір розірваним з виплатою процентів відповідно до умов договору.

За правилами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Отже за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ч.3 ст. 1060 ЦК України).

Тому аргументи позивача про те, що вкладник має право в будь-який момент після пролонгації договору виявити незгоду з розміром процентної ставки і вважати договір розірваним з виплатою процентів відповідно до умов договору, є неприйнятними як такі, що суперечать положенням чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

У даній справі ОСОБА_3 зробив телефонне замовлення на видачу готівки 24 листопада 2017 року, тобто на четвертий день після пролонгації договору. Вимога про отримання депозиту заявлена 27 листопада 2017 року.

Зважаючи, що на час телефонного замовлення про видачу готівки договір у встановленому порядку вже був пролонгований, та обставина, чи вважати це замовлення вимогою про отримання депозиту чи ні, вирішального значення при вирішенні справи не має.

Укладений між сторонами Депозитний договір № 090/11/15/0060 від 27 листопада 2015 року не передбачає можливості дострокового повернення вкладу та нарахованих процентів. Передбачене п. 1.3. Договору положення про те, що якщо вкладник не погоджується з новим розміром процентної ставки, сторони вважають цей договір розірваним із виплатою вкладнику процентів згідно з умовами цього договору, застосовується до початку продовженого строку зберігання коштів. В усіх інших випадках питання розірвання договору та дострокового повернення коштів вирішується банком за визначеними у банку процедурами та оформлюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору в якій, серед іншого, сторони домовляються про розмір процентної ставки за вкладом до дати повернення вкладу.

Районним судом також правильно встановлено, що ОСОБА_3, діючи на власний розсуд, не скористався можливістю достроково повернути депозит, строк якого був пролонгований згідно з умов договору, відповідно до умов короткострокової депозитної акції для фізичних осіб-вкладників АБ «Укрзгазбанк» шляхом підписання додаткової угоди до депозитного договору, що достроково розривається.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог процесуального закону та неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи наступне.

Аргументи ОСОБА_3 щодо неправильного застосування районним судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» є неприйнятними.

За правилами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У даному районним судом при вирішенні справи зроблений обґрунтований висновок, що встановлений договором термін для повідомлення банку про намір повернення депозиту - не раніше (сьомого) банківського дня та не пізніше другого банківського дня до закінчення строку зберігання коштів або до дня закінчення продовженого строку зберігання коштів є достатнім проміжком часу і не порушує право вкладника. Спосіб повідомлення, а саме: за телефоном контакт-центру або письмово у відділенні банку надає вкладнику можливість обрати зручний спосіб повідомити банк про свої наміри щодо закінчення дії договору та відмови в пролонгації його дії.

У апеляційній скарзі позивач не навів вагомих аргументів на підтвердження своїх вимог щодо несправедливості оспорюваних ним умов договору.

Апеляційний суд у цій частині також зауважує, що термін «банківський день» (робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції)не є тотожним терміну «календарний день», тому у календарних днях цей строк є навіть довшим, що дає споживачу реальну можливість повідомити банк про прийнятне для нього рішення з питання продовження дії договору.

Апеляційний суд також звертає увагу, що зазначений термін не є терміном, протягом якого споживач повинен ухвалити рішення щодо продовження дії договору. Це термін, протягом якого споживач повідомляє банк про своє рішення, яке за звичайних обставин споживач може без поспіху ухвалити для себе до початку перебігу строку повідомлення.

Тому наведені аргументи сторони щодо недостатності встановленого договором строку для прийняття рішення та вчинення юридично вагомих дій є викривленням стороною положень договору і жодним чином не вказують на наявність у оспорюваних положеннях істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення банком встановленої п. п. 11, 12 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Позивач знову вдається до перекручування обставин справи на свою користь, оскільки оспорювані позивачем умови договору не містять права банку зменшувати розмір процентної ставки у односторонньому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо допущених районним судом порушень процесуального закону унаслідок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як вже зазначено вище, розгляд справи у порядку спрощеного провадження не призвів до неправильного її вирішення. При вирішенні справи у розпорядженні суду були всі наявні у сторін докази, відзив на позовну заяву з додатками (а.с.31-47), відповідь ОСОБА_3 на відзив з додатками (а.с.49-58). Клопотання про дослідження нових доказів апеляційному суду не подавалось.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що при вирішенні спору судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома