Справа № 574/1349/18
Провадження №2/574/232/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Лігерко Т.О.

в присутності

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку, розташованого по вулиці Зарічна,82 в с.Воскресенка, Буринського району, Сумської області, в якому і проживає. За цією адресою також значаться зареєстрованими його дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6, онуки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та племінник ОСОБА_3. Останній у 2011 році добровільно залишив місце проживання у даному будинку та виїхав на постійне місце проживання за межі України. За вказаних обставин просив визнати, що відповідач втратив право користування будинком, оскільки не проживає в ньому більше одного року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідача в даному будинку створює суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування майном.

Відповідач ОСОБА_3 викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України і в розумінні ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у наданий судом строк та станом на 06 березня 2019 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178, ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення позивача та доводи його представника, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Зарічна,82 в с.Воскресенка, Буринського району, Сумської області, що вбачається з показів позивача, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та паспорта позивача (а.с.6-7).

Згідно довідки Воскресенського старостинського округу Буринської міської ради від 03.10.2018 року за №427 до складу сімї позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані та входять: дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6, онуки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та племінник ОСОБА_3 (а.с.5).

Однак ОСОБА_3 у 2011 році добровільно залишив місце проживання у вище згаданому будинку та виїхав на постійне місце проживання за межі України, а саме до Російської Федерації, що підтверджується поясненнями позивача, його представника та копією паспорта відповідача (а.с.24).

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 72 ЖК УРСР особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи з положень ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку змінив своє місце проживання, виїхавши за кордон і більш ніж один рік не проживає у вказаному будинку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком, у звязку з чим вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.16,321,383,391,405 ЦК України, ст.ст.72 ЖК УРСР, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою Сумська область, Буринський район, с. Воскресенка, вулиця Зарічна,82 шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 07.03.2019 року.