Дата документу 17.04.2019 Справа № 313/425/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №313/425/18 Головуючий у 1 інстанції Нагорний А.О.
Провадження № 22-ц/807/1532/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_5В, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач відмовляється виконати у повній мірі свої зобовязання за нотаріально посвідченим договором позики від 22.10.2009 р. щодо повернення 17 800, 00 доларів США, а також інших сум, повязаних з неналежним виконанням своїх обовязків.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 22.10.2009 р., а саме: основний борг у розмірі 17 800, 00 доларів США; суму інфляційних збитків у розмірі 12 744 доларів США 80 центів; суму трьох відсотків річних у розмірі 1 733 доларів США 67 центів; суму пені у розмірні 4 086 доларів США 18 центів, а всього 36 364 доларів США 65 центів.

В ході судового розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені зменшив з 21 366, 67 доларів США до 4 086 доларів США 18 центів. Загальна сума позовних вимог складає 36 364 доларів США 65 центів.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 22.10.2009 р., а саме: основний борг у розмірі 17 800,00 доларів США; суму інфляційних збитків у розмірі 12 744 доларів США 80 центів; суму трьох відсотків річних у розмірі 1 733 доларів США 67 центів; суму пені у розмірі 4 086 доларів США 18 центів, а всього 36 364 доларів США 65 центів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 8 810, 00 грн., пов'язані зі сплатою судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що він грошових коштів від позивача не отримував, а договір позики від 22.10.2009 року є нікчемним. Крім того, скаржник посилається в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності. Також скаржник посилається в апеляційній скарзі на те, що вимоги щодо стягнення 12744 доларів США інфляційних збитків у розмірі не підлягають задоволенню оскільки грошове зобовязання предметом якого є гроші, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту у іноземній валюті, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

ОСОБА_5 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог чинного законодавства України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Колегія суддів вважає, що зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що що сторони 22.10.2009 р. уклали договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 за реєстровим № 2027 (а.с.6).

Відповідач договір позики щодо його недійсності як його окремих положень так і в цілому не оскаржував.

Відповідно до п. 1 договору позивач надав, а відповідач отримав 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) доларів США 00 цент., що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 144 000,00 грн. Крім того, Договором передбачено, що у разі зміни офіційного курсу гривні до долара США розмір сум грошей, що підлягає поверненню за цим договором, підлягає коригуванню.

Пунктом 2 Договору передбачено, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 22.10.2014 р.

У звязку з тим, що відповідач в рахунок погашення боргу передав лише 200, 00 дол. США, що підтверджується розпискою від 18.11.2015 р., станом на сьогоднішній день неповернутою залишається сума позики у розмірі 17 800,00 дол. США 00 центів (а.с.57).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами у вказаній справі склалися правовідносини, які врегульовані ст. 1046,1047 ч.1, 1048 ч.1, 1049 ч.1, 1050, 1051 ЦК України та у зв'язку з тим що відповідач, не виконав своєчасно зобов'язання, суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 22.10.2009 р., а саме: основний борг у розмірі 17 800,00 доларів США; суму інфляційних збитків у розмірі 12 744 доларів США 80 центів; суму трьох відсотків річних у розмірі 1 733 доларів США 67 центів; суму пені у розмірі 4 086 доларів США 18 центів, а всього 36 364 доларів США 65 центів.

Так, колегія суддів вважає доводи позивача проте, що між ним та відповідачем виникли правовідносини, що врегульовані ст. 1046 ЦК України обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що на теперішній час відповідач зобовязання за договором позики у повному обсязі не виконав, суму позики позивачу не повернув.

що відповідач в рахунок погашення боргу передав лише 200, 00 дол. США, що підтверджується розпискою від 18.11.2015 р., станом на сьогоднішній день неповернутою залишається сума позики у розмірі 17 800,00 дол. США 00 центів (а.с.57).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.07.2017 р., 25.09.2017 р. та 28.03.2018 р. позивач на адресу боржника направляв вимоги про сплату боргу, які були залишені без відповіді та задоволення.

Доказів у відповідності до ст. 12,83 ЦПК України щодо неотримання коштів відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повернення відповідачем позивачу частини боргу в сумі 200,00 дол. США, що підтверджується розпискою про погашення боргу від 18.11.2015 р. є перериванням перебігу позовної давності

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на дату подачі позову сума основного боргу за договором позики від 22.10.2009 р. становить 17 800,00 дол. США.

Доказів у відповідності до ст. 12,83 ЦПК України, про те, що ним не сплачувалася частина боргу в розмірі 200,00 дол. США відповідачем не надано.

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Таким чином з відповідача на користь ОСОБА_5В в порядку визначеному ст. 625 ч.2, 1046, 1048 ч.1, 1049 ЦК України, підлягає стягненню основний борг у розмірі 17 800, 00 доларів США; суму трьох відсотків річних у розмірі 1 733 доларів США 67 центів; суму пені у розмірні 4 086 доларів США 18 центів, а всього 23 619 доларів США 85 центів. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків, то колегія суддів вважає, доводи апелянта в цій частини обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині помилковим.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України у справі №761/1617/15ц від 01 березня 2017 року.

За таких обставин, в частині вимог щодо стягнення інфляційних збитків у розмірі 12 744 дол. США 80 центів з відповідача на користь позивач слід відмовити. В іншій частинні рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року у цій справі в частині стягнення 12 744 доларів США 80 центів скасувати, та відмовити в цій частині у задоволенні позову. Рішення в іншій частині стягнення 23 619 доларів США 85 центів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: