Справа № 161/8087/18 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/349/19 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Данилюк В.А.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_3,

особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4, та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, залишене після смерті батьків - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мама - ОСОБА_1 Після їх смерті залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем майна померлих за законом, спадщину прийняв шляхом вступу у фактичне володіння майном , доглядаючи за ним. Інших спадкоємців немає. При зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадкових прав йому було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2019 року позов задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батьків - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З даним рішенням суду не погодилась ОСОБА_4, яка не брала участі у справі та її представник ОСОБА_5, подавши на дане рішення апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. Скаржники вважають, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаються на те, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_4 не була залучена до розгляду даної цивільної справи при тому, що в спірному будинку проживає разом з сім'єю починаючи з 1995 року, що підтверджується довідкою Торчинської сільської ради, оскільки спірний будинок придбала у ОСОБА_7 у 1995 році за 2000 доларів США. Крім того вказує, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до суду та судом було відмовлено у задоволені позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно. Факт правомірності володіння ОСОБА_4 житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 підтверджується рішенням апеляційного суду від 05 грудня 2013 року , яким було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасовано рішення суду першої інстанції від 03 жовтня 2013 року про виселення з жилого приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Стверджують, що порушення її прав та інтересів полягають у тому, що вона правомірно придбала даний житловий будинок та є на даний час законним володільцем спірного нерухомого майна.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 слід закрити.

Копіює свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12 березня 1963 року та копією технічного паспорта стверджується, що житловий будинок з приналежними до нього спорудами і будівлями по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_6. Його дружина - ОСОБА_1 також проживала у даному будинку та в силу закону була його співвласником.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвами про смерть.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року який був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом.

Судом встановлено, що померлі ОСОБА_6, ОСОБА_1 заповіту не складали.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Статтею 549 ЦК України (1963 р.) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 спадкоємцями першої черги були ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивач ОСОБА_2.

ОСОБА_2 надав суду довідку Торчинської селищної ради № 50 від 04.12.2012 року за змістом якої житловий будинок з належними господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 значиться за гр. ОСОБА_6, який до дня смерті проживав в селищі Торчин. До дня смерті спадкодавець ОСОБА_6 проживав в будинку разом з дружиною ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, але не встигла її оформити та померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті батьків ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину і поселив для проживання в даний будинок свого сина з сім'єю.

Оскільки у позивача відсутні правовстановлючи документи, нотаріусом 24 жовтня 2012 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадщини, що об'єктивно позбавило позивача можливості оформити в установленому законом порядку свої спадкові права, а тому останній звернувся до суду .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом названих норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючи до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 вказує, що є законним володільцем будинку в АДРЕСА_1 оскільки правомірно проживає у ньому з 1995 року, а відтак її законні право порушуються оскаржуваним рішенням. При цьому ОСОБА_4 вказує, що нею спірний житловий будинок було придбано у ОСОБА_7 у 1995 році.

Такі твердження апелянта є безпідставними та спростовуються письмовими доказами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської від 08 листопада 2017 року, що залишено без змін постановою апеляційного суду від 25 січня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у визнанні дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Рішення набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволені позову, суди констатували, що враховуючи положення ст. 224, 225 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_7 не мав права розпоряджатись спірним житловим будинком, зокрема відчужувати дане майно, оскільки не став його власником у передбачений спосіб та порядок. В свою чергу ОСОБА_4 вказуючи про власноручне, в присутності свідків, написання ОСОБА_7 письмової розписки про отримання коштів за проданий будинок, надала суду апеляційної інстанції друковану технічними засобами розписку про продаж ОСОБА_7 хати по АДРЕСА_1 та отримання ним 2000 доларів. При цьому позивач не змогла пояснити походження розписки, що подана нею суду. Також судами було встановлено, що ОСОБА_4 та члени її сім'ї ніколи не були прописані в даному житловому будинку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про встановлення рішенням апеляційного суду від 05 грудня 2013 року факту правомірності володіння ОСОБА_4 житловим будинком та господарсько-побутовими спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду від 05 грудня 2013 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення з жилого приміщення по АДРЕСА_1 з підстав того, що ОСОБА_2 на момент звернення до суду з даним позовом не був власником даного майна.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що у 2007 році ОСОБА_2 звертався до суду з аналогічних позовом про визнання права власності на спадкове майно та рішенням апеляційного суду від 05 вересня 2012 року йому було відмовлено в задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції в рішенні від 05 вересня 2012 року зазначив про передчасність даних вимог, оскільки матеріали справи не містили доказів звернення позивача в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та відсутність відповідної постанови нотаріуса за результатами такого звернення.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням не порушено права та інтереси скаржника ОСОБА_4, оскільки остання не надала належних та допустимих доказів правомірності володіння та проживання у спірному житловому будинку та наявність у неї законного права та інтересу на даний об'єкт нерухомого майна на рівні із спадкоємцем першої черги ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 не довела у передбачений законом порядок, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Таким чином, з огляду на обставини справи, зміст наведених норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 до розгляду по суті не підлягає, а апеляційне провадження по ній підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 362, 381, 389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: