ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 348/1844/15-ц

провадження № 61-34324 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Ланчинська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року в складі судді Флоряк Д. В. та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2017 року в складі колегії суддів Беркій О. Ю., Василишин Л. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ланчинської селищної ради, ОСОБА_2 та просив визнати недійсим рішення Ланчинської селищної ради від 12 грудня 2014 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також визнати недійсним видане на підставі вказаного рішення свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він користується земельною ділянкою площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , яку отримав у спадщину після смерті батька. На даній земельній ділянці він збудував житловий будинок з господарськими спорудами та наземний кам`яний погріб.

ОСОБА_2 приватизував частину його земельної ділянки, де знаходиться погріб, отримав свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, тому їхні земельні ділянки накладаються, а площа спірної земельної ділянки під погребом становить 0,0126 га.

Ураховуючи викладене, просив вирішити спір у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів у встановленому законом порядку обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, зокрема, факт накладення земельних ділянок та збільшення земельної ділянки відповідача за рахунок належної позивачеві частини земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що, приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 є братом та сестрою, які за життя батьків проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

За господарством батька позивача ОСОБА_3 обліковувалася земельна ділянка загальною площею 0,4279 га.

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської районної ради народних депутатів від 08 серпня 1984 року № 126 ОСОБА_1 наданий дозвіл на індивідуальне житлове будівництво та на підставі рішення виконавчого комітету Ланчинської селищної ради народних депутатів за № 189 від 21 грудня 1984 року ОСОБА_1 надана в безстрокове користування земельна ділянка з земель селищної забудови по АДРЕСА_2 для індивідуального житлового будівництва.

28 лютого 1995 року актом комісії закінчений будівництвом житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 прийняті в експлуатацію, а 18 травня 1995 року позивачеві видане свідоцтво про право власності на вказану нерухомість.

За господарством ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з 1995 року була облікована земельна ділянка площею 0,4668 га, яка складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0279 га.

Рішенням Ланчинської селищної ради від 24 червня 1987 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 на наданій у безстрокове користування земельній ділянці.

Згідно з даними земельно-кадастрової книги за 1995 рік за господарством ОСОБА_2 облікована земельна ділянка площею 0,3420 га, в тому числі земельна ділянка для будівництва на обслуговування житлового будинку та споруд площею 0,15 га.

Рішенням Ланчинської селищної ради № 771-15/2009 від 04 червня 2009 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання державного акту на право власності земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :07:003:0028 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням селищної ради від 17 жовтня 2014 року внесено зміни в зазначене рішення та викладено пункт 1 у новій редакції, відповідно до якої ОСОБА_2 наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови, які були в їх користуванні.

Рішенням Ланчинської селищної ради від 12 грудня 2014 року затверджений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:003:0066, а також передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1

23 грудня 2014 року відповідач одержав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :07:003:0066.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , виготовленого малим підприємством «Геоінформ» у 2014 році, загальна площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 становить 0,15 га, і її межі встановлені по фактично наявних і визначених сторонами, в тому числі і з урахуванням спірної ділянки площею 0,0126 га.

Земельна ділянка, яка була в користуванні батьків, на початку 90-х років позивачем за згоди своєї сестри - дружини відповідача була розділена парканом з хвірткою та з того часу жодних звернень до Ланчинської селищної ради щодо спору про межі спірної земельної ділянки не було.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

Частиною першою статті 107 ЗК України передбачено, що основою відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Правильним є висновок судів, що межі земельної ділянки позивача на даний час не визначені та приватизація не проведена, а земельна ділянка приватизована в передбаченому законом порядку та її межі визначені в технічній документації.

Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження права власності позивача на спірну земельну ділянку та факту збільшення площі належної відповідачеві земельної ділянки за рахунок спірної земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук