ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/904/18 Номер провадження 22-ц/814/1183/19Головуючий у 1-й інстанції Киричок С.А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: представника відповідача - адв. Дербіна Д.О.

представника позивача - адв. Крекотня О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Дербіна Дмитра Олександровича

на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 26.07.2016 року між сторонами по справі було укладено договір №6 поставки товару та виконання робіт по встановленню обладнання, згідно умов якого відповідач зобов`язувався виготовити та передати у власність позивача басейн та здійснити погрузочно-розвантажувальні роботи на місці установки басейну, монтаж обладнання товару, в тому числі роботи в приміщенні покупця, повний комплекс робіт, пов`язаних з шефмонтажем і установкою товару з обладнанням території покупця, пусконаладчі роботи товару та обладнання.

Зазначає, що, на виконання умов даного договору, нею ( ОСОБА_1) було сплачено ОСОБА_2 попередню плату за товар в сумі 5000,00 дол. США та 4300,00 Євро, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. При цьому, ОСОБА_2 умови договору №6 від 26.07.2016 року у визначений строк не виконав, на вимогу позивача повернути сплачені за товар кошти відповідач жодних дій не вчинив.

З урахуванням наведеного прохала стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором від 26 липня 2016 року №6 в сумі 370541,28 грн., з яких: заборгованість за договором - 258579 грн.; пеня - 73868,58 грн.; 30 відсотків від першого платежу - 38093,70 грн.; та вирішити питання судових витрат, які складаюся з судового збору в сумі 3705,41 грн., витрат на правову допомогу в сумі 26000,00 грн., витрат на отримання витягів в сумі 100,00 грн.

Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору № 6 від 26 липня 2016 року в сумі 370541,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4057,81 грн.

Решту заявлених вимог залишено без задоволення.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.02.2019 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, відмовлено.

З вказаним заочним рішенням не погодився відповідач, представник якого в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що грошові кошти відповідачем отримані не від позивача, а він іншої особи, проте дана обставина належним чином залишилась не досліджена судом.

Вказує, що в частині вимог про стягнення пені необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

Зауважує, що судом першої інстанції порушено правила територіальної підсудності даного спору, оскільки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є м. Кривий Ріг. Окрім того, вказує на порушення судом норм процесуального права в частині належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, прохав її задовольнити та надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача прохав апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2014 року №23089829, власником об`єкту незавершеного будівництва, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , частка якого становить 1/1 (а.с.12).

Відповідно до актового запису №222, складеного Відділом ЗАГС адміністрації МО «г. Ханти-Мансійськ» Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружились 18.06.2004 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.12.2005 року, а.с.11).

Також, судом встановлено, що 26 червня 2016 року між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір поставки товару і виконання робіт по установці обладнання №6, відповідно до умов якого продавець зобов`язується виготовити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Договору (а.с.13-17).

За погодженням Сторін відповідно до доповнення №1 до договору №6 загальна вартість виконаних робіт за цим Договором становить 15000,00 євро.

Відповідно до п.10.1 Договору, він діє до повного виконання його умов, а саме до 20 вересня 2016 року.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США та 4300,00 Євро, що підтверджується написаною ОСОБА_2 розпискою від 26.07.2016 року (а.с.18).

Проте, у вказаний строк ОСОБА_2 товар позивачу поставлений не був, внаслідок чого 07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів, сплачених у якості попередньої оплати за Договором, однак відповідачем вказана вимога була залишена без відповіді (а.с.22-24).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що матеріалами справи достовірно встановлено наявність у відповідача заборгованості перед ОСОБА_1 за договором, пені та 30% від першого платежу в загальній сумі 370541,28 грн., а також судових витрат у сумі 4057,81 грн. Відмовляючи в частині стягнення на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката та коштів, сплачених за отримання витягів, місцевий суд обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності даних вимог.

Такий висновок відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на Законі, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.5 даної статті договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Як убачається з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч.2 ст.702 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом положень ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу, а частина 2 даної статті вказує, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частинами 1-3 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Так, матеріалами справи установлено, що позивачем виконано умови договору та здійснено попередню оплату за надання послуг та товар.

Наведене достовірно установлено місцевим судом на підставі належного та допустимого доказу, а саме розписки від 26.07.2016 року, написаної ОСОБА_2 про отримання ним від ОСОБА_1 коштів у сумі 5000,00 доларів США та 4300,00 Євро, (а.с.18).

При цьому, як убачається з матеріалів справи та не спростовано стороною відповідача, ним було порушено строки та умови договору №6 віл 26.07.2016 року, щодо постачання товару та інші зобов`язання по виконанню договору, відтак, місцевим судом було зроблено вірний висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 258579,00 грн.

Окрім того, оскільки боржник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, то наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача пені у розмірі 0,2% на день, але не більше подвійної ставки НБУ, що становить - 73868,58 грн. та 30% від першого платежу - 38093, 70 грн., як це обумовлено пунктом 9.3 Договору №6 від 26 червня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що грошові кошти відповідачем отримані не від позивача, а він іншої особи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведене не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Окрім того, як убачається з розписки від 26.07.2016 року, ОСОБА_2 особисто підтверджено факт отримання ним грошей саме від ОСОБА_1

Твердження апелянта про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині вимог стягнення пені за пропуском строку позовної давності, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, за відсутності відповідної заяви відповідача, поданої до місцевого суду, що відповідатиме правовій позиції Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-780цс15.

Окрім того, посилання в апеляційній скарзі на порушення місцевим судом правил територіальної підсудності даного спору, оскільки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є м. Кривий Ріг, колегія суддів до уваги також не приймає з урахуванням наступного.

Відповідно до п.8 ст.28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що місцем виконання договору №6 від 26.07.2016 року є м. Гадяч, відтак, позивач був наділений правом подачі даного позову саме до Гадяцького районного суду Полтавської області, та жодних порушень підсудності спору не встановлено.

Доводи скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права колегія суддів до уваги також не приймає, оскільки вони в жодній мірі не вказують на помилковість висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, внаслідок чого не можуть стати підставою для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Дербіна Дмитра Олександровича,- залишити без задоволення.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова