23.04.2019 227/4073/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Овчиннікової Л.М.,

позивача:ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_1: В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на частку у спільному майні, поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 грудня 2008 року по 10 березня 2018 року, про визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, розташований за адресою: м.Добропілля вул.Некрасова, 5, виділити кожному по 1/2 частини вказаного житлового будинку. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати, понесенні нею на виготовлення документів на будинок в Добропільському БТІ у розмірі 880,95 грн., витрати за проведення оцінки майна у розмірі 1200 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що в 2005 році вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом РАЦ по Добропільському районі. Від спільного шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 05 грудня 2008 року шлюб був розірваний, однак вони продовжували проживати до 10 березня 2018 року спільно однією сімєю, вели спільно господарство, жили як подружжя. Під час шлюбу в 2006 році вони спільно купили житловий будинок адресою м.Добропілля вул.Некрасова 5 за 1000 грн., які вона отримала як допомогу при народженні дитини, у ОСОБА_4, який у свою чергу купив у ОСОБА_5, що підтверджується розпискою. Нотаріально угоду не оформляли. У 2009 році, коли шлюб був розірваний, відповідач оформив на себе договір купівлі-продажу будинку з ОСОБА_5 А тому вважає, що будинок є спільною сумісною власністю, який просить поділити.

В судовому засідання позивач позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та суду пояснила, що з відповідачем вони проживали однією сімєю до 2018 року, вели спільне господарство, був спільний бюджет. Спірний будинок вони придбали для проживання сімї за спільні кошти, які вина отримала як допомогу при народженні дитини. Іншого житла у неї не має.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов заперечив та суду пояснив, що будинок не є спільною власністю подружжя, а він його купив на кошти у сумі 500 грн., які йому дав його покійний дід. Крім того стверджує, що після офіційного розірвання шлюбу вони продовжували разом проживати у одному будинку, хоча жили як квартиранти, шлюбних відносин між ними не було, спали у різних кімнатах, господарство спільно не велися, грошей її не давав. Після розірвання шлюбу він уклав договір купівлі-продажу будинку з ОСОБА_5. Про будь-які розписки ОСОБА_4 йому не відомо. Просить відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 05 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НО №139031. (а.с.11)

У шлюбі у них 08 серпня 2005 року народилась дитина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №072756. (а.с.12)

Згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2008 року cтягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Донецькобленерго» в рахунок відшкодування збитків за актом №00068926 від 28 травня 2006 року 427,76 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Донецькобленерго» в рахунок відшкодування збитків за актом №404101 від 18 квітня 2007 року 2493,05 грн.

Цим рішенням встановлені обставини, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 1996 року власником будинку за адресою м.Добропілля вул. Некрасова, 5 є ОСОБА_5 Відповідно до розписки, ОСОБА_5 отримав гроші за продаж будинку з ОСОБА_4 17 липня 2000 року. Відповідно до розписок від 18 травня 2006 року та 22 травня 2006 року ОСОБА_4 отримав гроші за продаж зазначеного будинку від ОСОБА_1 (а.с.14-15)

Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Якщо інше не встановлено законом.

А тому встановлені обставини рішенням суду від 17 липня 2008 року доказуванню не підлягають.

05 березня 2009 року ОСОБА_5 продав за 500 грн. ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами №5 за адресою вул.Некрасова м.Добропілля, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 травня 2009 року. (а.с.69-70)

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №5 вул.Некрасова м.Добропілля вбачається, що замовником технічної інвентаризації була ОСОБА_1 Копія паспорта виготовлена 20 липня 2018 року за даними обстеження 26 лютого 2009 року. (а.с.19-23)

Згідно зі звіту про оцінку вартості житлового будинку №5 з надвірними побудовами, розташованими за адресою вул.Некрасова м.Добропілля від 08 серпня 2018 року, вбачається, що ринкова вартість вказаного будинку становить 44 746 грн. (а.с.26-36)

Відповідно до довідки голови квартального комітету №31/18 від 19 серпня 2018 року, складеного в присутності сусідів, ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 з 2006 року по 2018 рік проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з чоловіком ОСОБА_2 (а.с.13)

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зазначено, що за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Факт проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 грудня 2008 року до 10 березня 2018 року крім довідки голови квартального комітету №31/18 від 19 серпня 2018 року, підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки.

Зокрема, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які суду показали, що вони проживали по сусідству зі сімєю ОСОБА_2 по вул.Некрасова в м.Добропіллі, які разом проживали до минулого року, жили там постійно. Знають їх як подружжя, вони часто приходили до них в гості. Подружжя два роки тому разом робили в будинку ремонти.

Крім того свідок ОСОБА_6 суду показала, що їй відомо, що подружжя ОСОБА_2 купила житловий будинок №5 по вулНекрасова м.Добропілля разом. В 2006 році ОСОБА_1 прийшла до неї і дала їй на зберігання 1000 грн., які вона отримала як допомогу при народженні дитини, щоб уникнути розтратити, бо вини планували купити цей будинок. Через деякий час до неї прийшли ОСОБА_1 разом з ОСОБА_8, колишнім власником цього будинку, по гроші і вони всі разом пішли до ОСОБА_1 додому, де ОСОБА_8 писав розписку про отримання грошей за житловий будинок №5 по вул.Некрасова м.Добропілля а ОСОБА_1 передали йому гроші.

Крім того, дочка сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, суду пояснила, що вона разом з батьками до березня 2018 року проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. Будинок двокімнатний, вона жила в одній кімнаті, а батьки разом жили в іншій кімнаті. Коли вони проживали всі разом, то мама готувала для всіх їсти, батько купляв продукти також для всіх.

Факту спільного проживання однією сімєю не спростовано і показаннями свідка ОСОБА_9, яка суду показала, що хоча подружжя часто сварились і її син інколи приходив до неї їсти та прати одяг, її син ОСОБА_2 повертався додому до сімї за адресою м.Добропілля вул.Некрасова, №5. Він купляв додому продукти харчування та час від часу давав дружині гроші. Періодично шлюбні відносини вони підтримували.

Таким чином, позивач надала суду належні і допустимі докази на підтвердження проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 з 05 грудня 2008 року до 10 березня 2018 року, наявність спільного побуту, спільних друзів, спільний відпочинок.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що з 05 грудня 2008 року по 10 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період спільно проживали, вели спільний побут, бюджет та мали взаємні права та обов'язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України.

Як встановлено судом, що 05 березня 2009 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу житлового будинку №5 за адресою вул.Некрасова м.Добропілля. (а.с.69-70)

Як стверджує позивач, іншого спільно нажитого майна не має.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2008 року встановлено обставину оплати ОСОБА_10 коштів за спірний житловий будинок.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2, який проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 та, за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, за спільні кошти в інтересах сімї придбав 05 березня 2009 року житловий будинок №5 за адресою вул.Некрасова м.Добропілля, тобто вказаний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з 05 грудня 2008 року до 10 березня 2018 року без реєстрації шлюбу, про визнання житлового будинку, розташованого за адресою: м.Добропілля вул.Некрасова, 5 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за сторонами право власності за кожним на 1/2 частини вказаного житлового будинку.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно позовної заяви позивач ставила вимоги як немайнового характеру (встановлення факту) так і майнового характеру (поділ майна).

Враховуючи, що позовна вимога про встановлення факту задоволена повністю, з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до положень пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про поділ майна ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки вартість спірного будинку становить 44746 грн., а розмір судового збору не може бути меншим ніж 704,80 грн. і рішенням суду визнано за сторонами право власності по 1/2 частки, а тому судовий збір на вимогу про поділ майна та визнання права власності підлягає розподілу між сторонами, а тому з відповідача в кориться позивача слід стягнути половину сплаченого позивачем судового збору у розмірі 352,40 грн.

Враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати повязані з залученням спеціаліста слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог за проведення оцінки вартості будинку у розмірі 600 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрати понесені нею на виготовлення документів на будинок в Добропільському БТІ в сумі 880,95 грн., то суд вважає, що у задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З аналізу зазначеної норми закону випливає, що судові витрати, це витрати, які виникають у звязку з розглядом справи чи підготовки до її розгляду. Враховуючи, що витрати, які позивач понесла при виготовленні документів на будинок в Добропільському БТІ у сумі 880,95 грн. не повязані з розглядом цивільної справи, а тому до судових витрат не відносяться, у звязку з чим не має підстав для стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 83, 223, 264-265, 273, 315-319, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) до ОСОБА_2 ( НОМЕР_2, місце проживання зареєстроване: ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживає: ІНФОРМАЦІЯ_7) про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на частку у спільному майні, розділ майна, задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, з 05 грудня 2008 року до 10 березня 2018 року без реєстрації шлюбу.

Визнати житловий будинок, розташований за адресою: м.Добропілля вул.Некрасова, 5 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м.Добропілля вул.Некрасова, 5 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Сягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 компенсацію за проведення оцінки вартості будинку у розмірі 600 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 24 квітня 2019 року.

Суддя: Л.С. Мацишин

23.04.2019