Ухвала

10 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 592/6081/16

провадження № 61-5434ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді

Курило В. П., за касаційною скаргою ОСОБА_1 в справі за позовом комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у вказаній вище справі та заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

19 жовтня 2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надіслати на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, а саме вказати у прохальній частині скарги судові рішення, які заявник просить переглянути, при цьому вказати суд, який їх ухвалив, та дати їх ухвалення, зазначити в чому саме полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, викласти свої вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України, зазначити місце проживання або місцезнаходження всіх учасників справи, та надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. У разі пропуску заявником строку на касаційне оскарження судових рішень з поважних причин, необхідно звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку та у підтвердження наведених обставин пропуску такого строку надати відповідні докази. Оскільки зі змісту касаційної скарги неможливо встановити, які саме судові рішення оскаржує ОСОБА_1, а тому суд позбавлений можливості розглянути дану заяву до надання заявником уточненої касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України.

09 квітня 2019 року до Верховного Суду через засоби поштового зв'язку надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Курило В. П.

Заява мотивована тим, що зміст та форма касаційної скарги ОСОБА_1, яка подана 12 березня 2019 року до Верховного Суду, повністю відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Ухвала Верховного Суду від 20 березня 2019 року не відповідає нормам правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 05) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частина третя статті 36 ЦПК України).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

У статті 37 ЦПК України наведений перелік обставин, за яких не допускається повторна участь судді в розгляді справи.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, N 33949/02, § 49 - 52, від 9 листопада 2006 року).

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Курило В. П. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу судді, а зводяться до незгоди заявника із процесуальним рішенням судді і не свідчить про існування об'єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

У зв'язку з визнанням заяви ОСОБА_1 про відвід судді Курило В. П. необґрунтованою, у відповідності до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Курило В. П. від участі у розгляді справи за позовом комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Заяву про відвід судді Курило В. П. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило