ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 квітня 2019 року

м. Харків

справа №642/4861/18

провадження №22-ц/818/1579/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Бровченка І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Євтіфієва В.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2018 року),-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину у розмірі 8025.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 8025 грн., а також судові витрати у розмірі 704, 80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 -ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем не було належним чином доведено понесених додаткових витрат на утримання дитини, оскільки тяжких захворювань у дитини не має, а витрати понесені позивачем на відвідування дитячого-оздоровчого табору є витратами повсякденного життя, які не були узгоджені з відповідачем щодо їх доцільності. Крім того, представник відповідача зазначає, що у відповідача відраховують 50% заробітної плати на сплату аліментів, а також на його утриманні знаходиться хвора мати. Тому вважає, що відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на дитину.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було спростовано наданих позивачем розрахунків на додаткові витрати, що є підставою для стягнення з ОСОБА_2 50% понесених позивачкою витрат.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 14 червня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 березня 2016 року (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом зі позивачкою (а.с.5).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

09 жовтня 2017 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова за позовом ОСОБА_1 змінено мінімальний розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року, шляхом стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_6, у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.3).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач зобов'язаний прийняти участь у витратах, пов'язаних з забезпеченням розвитку здібностей їх доньки ОСОБА_6, яка займається плаванням, розмір витрат на яке становить 5 100 грн. Крім того у період з 05.07.2017 року по 15.07.2017 року дитина з метою оздоровлення відпочивала у дитячому таборі «Гвоздика», а з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року - з метою оздоровлення відпочивала у дитячому-оздоровчому таборі «Сонячний берег». Розмір витрат на оздоровлення дитини становить 10 950 грн. (5400 грн. +5550 грн.). Тому вважає, що з ОСОБА_2 на її користь підлягають стягненню додаткові витрати на дитину ОСОБА_6 у розмірі 8 025 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила відповідний позов.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається плаванням (а.с.9).

Згідно наданих позивачкою квитанцій вбачається, що витрати на плавання складають 5100 грн. (а.с. 7-8).

З 05.07.2017 року по 15.07.2017 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою оздоровлення відпочивала у дитячому таборі «Гвоздика», а з 07.08.2018 року по 16.08.2018 року дитина з метою оздоровлення відпочивала дитячому-оздоровчому таборі «Сонячний берег». На зазначене оздоровлення дитини позивачка сплатила 10 950 грн. (5 400 грн. +5 550 грн.) (а.с.6).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину.

Встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається плаванням, що свідчить про розвиток здібностей дитини. Тому витрати, понесені позивачкою на оплату за плавання, є додатковими витратами на дитину, в яких зобов'язаний брати участь відповідач. Ці витрати забезпечували інтереси дитини та її потреби, були необхідні та достатні для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального рівня розвитку дитини.

Разом з тим витрати на відпочинок ОСОБА_6 у дитячому таборі «Гвоздика» та «Сонячний берег» не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, оскільки позивачкою не надано доказів, що дитина потребує оздоровлення та відпочинок в тому числі біля моря. Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що у даній справі додатковими витратами на дитину, в яких має брати участь батько, є лише витрати позивачки на плавання.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З урахуванням вказаного з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 550 грн. (50% від 5 100 грн.).

Посилання апелянта на те, що суд повинен належним чином перевірити матеріальне становище позивача та відповідача, з'ясувати можливість відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину та розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, з урахуванням матеріального стану кожного з батьків, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, оскільки ст. 182 СК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини, зазначені, у вказаній статті враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а не при визначенні розміру стягнення додаткових витрат на дитину.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 8025 грн. до 2 550 грн. (50% від 5 100 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена на 31,8% (з 8025 грн. на 2550 грн.), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає зменшенню з 704,80 грн. до 224 грн. (31,8% від 704,80 грн.).

Крім того, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1057,20 грн. (а.с.103). Разом з тим його апеляційна скарга задоволена частково на 68,2%, тому з Державного бюджету України ОСОБА_2 підлягає поверненню судовий збір у розмірі 721 грн., сплаченого при поданні апеляційної скарги за квитанцією №14 від 24 січня 2019 року (68,2% від 1057,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 8025 грн. до 2 550 грн., а також зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 704,80 грн. до 224 грн.

Повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 721 грн., сплаченого при поданні апеляційної скарги за квитанцією №14 від 24 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

І.О. Бровченко