Житомирський апеляційний суд
Справа №293/410/19 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 54 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 293/410/19 за позовом ОСОБА_1 до Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування наказу, внесення змін до штатного розпису за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року, постановлену у смт. Черняхів під головуванням судді Васильчука С.Ф.

в с т а н о в и в :

06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та просила визнати протиправним та скасувати наказ директора Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №2 від 02.01.2019 «Про внесення змін до штатного розпису гімназії».

Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову та просила зупинити виконання наказу директора Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №2 від 02.01.2019 «Про внесення змін до штатного розпису гімназії» до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Необхідність такого забезпечення обґрунтувала тим, що оспорюваний наказ прийнятий із порушенням чинного трудового законодавства, скорочення штату свідчить про непряму дискримінацію та є порушенням ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Позивач зазначила, що існує висока ймовірність задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального порушення її прав у звязку із тим, що компенсація втраченого заробітку внаслідок дії цього наказу буде неможлива. Вказала, що обраний нею вид забезпечення позову є обґрунтованим, достатнім та відповідає обсягу позовних вимог.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», оскільки жодного іншого обґрунтування внесення змін до штатного розпису гімназії не було, а відтак існують підстави для забезпечення позову. Наголошує, що зміни вносилися виключно до штатної одиниці заступника директора з навчально-виховної роботи, тобто до займаної нею посади. Зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що зупиненням дії наказу будуть порушені трудові права іншої особи. Вказує, що посилання суду щодо недоведеності можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду є безпідставними, оскільки таке обґрунтування міститься у заяві про забезпечення позову, а саме невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального порушення її трудових прав в частині оплати праці, у звязку із чим в подальшому вона змушена буде додатково звертатися до суду із відповідним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали та надали аналогічні пояснення.

Директор Високівської гімназії ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечили, вказали, що фінансування оплати праці позивача здійснюється за державні кошти, яких не вистачає в повному обсязі. У разі відмови в задоволенні позову буде утруднено або неможливо повернути виплачені позивачу кошти до державного бюджету.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення її позову, суд першої інстанції виходив із того, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову судом наперед буде надано правову оцінку оспорюваному наказу без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 просила скасувати наказ директора Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №2 від 02.01.2019 «Про внесення змін до штатного розпису гімназії», тобто по суті припинити його дію.

Водночас, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом зупинення виконання зазначеного вище наказу до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову хоча і не є повністю тотожним позовними вимогами, оскільки має тимчасовий характер, але задоволення такої заяви позивача призведе до вирішення спору до розгляду справи по суті, що є не допустимим.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у визначений нею спосіб, а сама ухвала є законною та обґрунтованою.

Посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» є безпідставним, оскільки положеннями зазначеного Закону позивач обгрунтовує, зокрема, підстави позову, а не заяви про його забезпечення.

Зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про порушення трудових прав інших осіб, про що йдеться в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує та може трактуватись ширше, ніж розуміє позивач, тобто не лише в межах фінансування Високівської гімназії, а й інших навчальних закладів.

Цілком правильним є обгрунтовання суду першої інстанції щодо того, що позивач не довела того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому посилання в апеляційній скарзі, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального порушення трудових прав позивача в частині оплати праці, у звязку із чим в подальшому вона змушена буде додатково звертатися до суду із відповідним позовом, є безпідставним, оскільки можливе задоволення вимог позивача буде підставою для доплати до заробітної плати позивача в межах розгляду цієї справи, а не іншого провадження. Доказів того, що можливе постановлення рішення суду на користь позивача унеможливить чи утруднить його виконання матеріали справи не містять.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.04.2019.

Головуючий Судді