Справа № 545/252/19
Провадження № 2/545/371/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Полтавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Позивач у січні 2019 року звернувся до суду з позовом про звільнення з-під арешту житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,13 га, що розташовані за адресою с. Степне Полтавського району Полтавської області, вул. Сонячна,9, який накладений постановою державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, від 05.09.2013 року, посилаючись на те, що зазначене майно є предметом договору іпотеки №910 від 24.07.2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» ( АТ «Універсал Банк» є правонаступником) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №136-2008-2496 згідно якого остання отримала кредит в сумі 51 000 доларів США та кредитний договір № 136-2008-2497, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 69416 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитним договорам між сторонами був укладений договір іпотеки №910 від 24.07.2008 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,13 га, що знаходиться за адресою с. Степне Полтавського району Полтавської області, вул. Сонячна,9. Позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, однак позбавлений свого права на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, тому змушений звертатися за захистом свого порушеного права до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача повторно у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.

Третя особа ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, у судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що 24.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» ( АТ «Універсал Банк» є правонаступником) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №136-2008-2496 згідно якого остання отримала кредит в сумі 51 000 доларів США та кредитний договір № 136-2008-2497, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 69416 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитним договорам між сторонами був укладений договір іпотеки №910 від 24.07.2008 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме - житловий будинок (загальна площа 160,6 кв.м., житлова площа 87,5 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером -01-003-0060, що розташовані за адресою с. Степне Полтавського району Полтавської області, вул. Сонячна,9 (а.с.6-9).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2019 року постановою ВДВС Полтавського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, №39604971, виданою 05.09.2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.11).

Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

При цьому у силу частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Положеннями частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відтак, накладення арешту є елементом процедури стягнення на майно боржника, тому ДВС, накладаючи арешт на житловий будинок та земельну ділянку, повинен керуватися приписами частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації Іпотечних договорів.

Натомість накладений та не знятий арешт на майно відповідача виключає можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна.

Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право АТ «Універсал Банк» на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260, 280-282 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Зняти арешт з житлового будинку (загальна площа 160,6 кв.м., житлова площа 87,5 кв.м.), що знаходиться за адресою: с.Степне Полтавського району Полтавської області, вул.Сонячна.9 та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що є виділеною в натурі та межі якою визначено на місцевості, площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером -01-003-0060, що знаходиться за адресою с.Степне Полтавського району Полтавської області, вул.Сонячна.9, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, серії та номер: 39604971, виданий 05.09.2013 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_2