Справа № 464/4962/18
пр.№ 2/464/386/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2019 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді Рудакова І. П.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук О. Ю.,

справа № 464/4962/18,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 товариство «Мегабнк»,

відповідач ОСОБА_2 не з'явився,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представників учасників справи: представник позивача ОСОБА_3 не з'явився,

в с т а н о в и в:

позивач АТ «Мегабанк» звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2018 року № 7-028-850-2-18-Г та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 28026,91 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 15 відсотків, на строк з 16 січня 2018 року до 15 січня 2021 року. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого станом на 02.07.2018 утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Разом із тим, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього.

06 вересня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання.

21 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача разом із позовною заявою подав клопотання про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, 16 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» (правонаступник ОСОБА_1 товариство) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 7-028-850-2-18-Г, згідно з яким позичальнику видано грошові кошти (кредит) з каси банку на споживчі цілі у розмірі 28026,91 грн, зі сплатою 15 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором, строком з 16 січня 2018 року до 15 січня 2021 року, зі сплатою щомісячних платежів. Передбачено відповідальність сторін.

Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 549 цього Кодексу штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання чи неналежного виконання зобовязання. Аналогічне положення містить у кредитному договорі щодо сплати штрафу у розмірі 45 % від суми кредиту ( п. 6.3 договору).

Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України.

Щодо виконання зобов'язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість ОСОБА_2 станом на 02.07.2018 склала 44809,71 грн, з яких: 28026,91 грн. - заборгованість за кредитом; 1368,01 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2802,68 грн залишок нарахованої та несплаченої комісії, штраф за кредитним договором у розмірі 12612,11 грн.

Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги.

Щодо суми нарахованої та несплаченої комісії, за договором про надання споживчого кредиту від 16 січня 2018 року 3 7-028-850-2-18-Г, суд прийшов наступного.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктом 2.8 кредитного договору передбачено сплату винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов'язком банку, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об'єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, оскільки комісія не передбачає встановлення та надання банком будь-яких додаткових послуг споживачу, фактично встановлена виключно в інтересах кредитора, а тому така умова є нікчемною та не підлягала застосуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц.

За встановлених обставин, вказана комісія у розмірі 2802,68 грн не підлягала нарахуванню та включенню до суми кредиту.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками, штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять всього у розмірі 42007,03 грн.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову частково.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1651,70 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2018 року № 7-028-850-2-18-Г у розмірі 42007,03 грн, з яких: 28026,91 грн. - заборгованість за кредитом; 1368,01 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф за кредитним договором у розмірі 12612,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» судовий збір у сумі 1651,70 грн.

У частині позовних вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді нарахованої та несплаченої комісії у розмірі 2802,68 грн відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 товариство «Мегабанк», місцезнаходження місто Харків, вулиця Алчевських, будинок № 30, ;

відповідач ОСОБА_2, місце проживання АДРЕСА_1, РНОКППФО НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Суддя І. П. Рудаков