Провадження № 2-др/161/13/19
У Х В А Л А

15 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.03.2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у спільному майні було відмовлено у повному обсязі(а.с. 109-110).

25.03.2019 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулися до суду із спільною заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача понесених судових витрат та витрат за надання правничої допомоги. На обґрунтування заявлених вимог зазначили, що у звязку з розглядом вищевказаної справи за позовом ОСОБА_6 в задоволенні якого останній було відмовлено, ними були понесені витрати, а саме: ОСОБА_5 було сплачено 3800 грн. за послуги з надання правничої допомоги та 350 грн. за оформлення довіреності на її представника; ОСОБА_4 сплачено 2000 грн. за послуги з надання правничої допомоги та 267,04 грн. інших витрат (друк документів, поштових відправлень, оплати комісії банківських послуг); ОСОБА_7 було сплачено 2000 грн. за послуги з надання правничої допомоги. На підставі викладеного, просять суд стягнути з позивачки на їх користь витрати, повязані з розглядом даної справи (а.с. 112-115).

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення заявлених вимог у повному обсязі вказавши, що звіт про виконання послуг був складений лише 19.03.2019 року, тобто після ухвалення судом рішення по справі. Крім того, в квитанціях, які були надані відповідачами на підтвердження судових витрат, відсутні зазначення платника коштів, а також їх призначення.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що довіреність на представлення інтересів під час розгляду справи, була оформлена лише від імені відповідача ОСОБА_5, однак іншим відповідачам він також надавав правничу допомогу. Просив заявлені вимоги задовольнити в повному обємі.

Відповідач ОСОБА_2 зазначила, що вона дійсно сплатила адвокату ОСОБА_3 готівкою кошти в розмірі 2000 грн. за надання юридичних послуг. Заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило.

Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі відповідача ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення відповідачі просять стягнути з позивачки судові витрати, понесені у звязку з розглядом даної справи, на підставі положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування у справі.

Так, у абз. 3, 4 п. 48 Пленуму ВССУ постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», - судам розяснено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обовязок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства слід зробити висновок, що основною умовою, яка дає підстави для можливості судом ухвалити судове рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, є документально підтверджений факт понесення таких витрат.

Як зазначають відповідачі у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення: ОСОБА_5 було сплачено 3800 грн. за послуги з надання правничої допомоги та 350 грн. за оформлення довіреності на її представника; ОСОБА_4 сплачено 2000 грн. за послуги з надання правничої допомоги та 267,04 грн. інших витрат (друк документів, поштових відправлень, оплати комісії банківських послуг); ОСОБА_7 було сплачено 2000 грн. за послуги з надання правничої допомоги.

Дослідивши докази, надані відповідачами на підтвердження понесених ними витрат, повязаних з розглядом справи, на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, на підтвердження понесених витрат на послуги з надання правничої допомоги, наданої відповідачам адвокатом ОСОБА_3 на загальну суму 7800 грн. (3800 грн. + 2000 грн. + 2000 грн.) останні надали квитанції ПАТ «Ощадбанк» від 26.12.2018 року та від 19.02.2019 року на загальну суму 5040 грн. (3020 грн. та 2020 грн. відповідно) (а.с. 134).

Однак, у вищевказаних квитанція ПАТ «Ощадбанк» відсутні зазначення платника коштів, їх отримувача, а також призначення платежу. Інша ж частина витрат на послуги з надання правничої допомоги будь-якими доказами не підтверджена.

Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_5 не було надано будь-яких належних та допустимих доказів сплати 350 грн. за оформлення довіреності на її представника.

Крім того, як вбачається з квитанції ПАТ «Укрпошта» та товарних чеків ФОП ОСОБА_8, якими, зокрема ОСОБА_4 обґрунтовує 267,04 грн. витрат (друк документів, поштових відправлень, оплати комісії банківських послуг), жоден з вказаних платіжних документів не несе предмет доказування, який давав би змогу беззаперечно стверджувати, що такі витрати були понесені саме в рамках розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням відсутності обставин документального підтвердження та доведеності факту понесення відповідачами судових витрат, повязаних з розглядом даної справи, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 81, ч.ч. 3, 6 ст. 259, ст.ст. 270, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у спільному майні відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 18 квітня 2019 року

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9