П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року місто Маріуполь

справа № 237/6692/18

провадження № 22-ц/804/1005/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Соловйова О.Л. від 16 січня 2019 року

в с т а н о в и в :

22 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2014 року з відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 26 квітня 2018 року має заборгованість на загальну суму 31 932,91 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 2 456,40 грн., 29 491,93 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1 496,81 грн. - процентна складова. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 березня 2014 року в загальному розмірі 31 932,91 грн., судовий збір в сумі 1 762 грн.

Заочним рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

21 лютого 2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі 6 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та активно користувався кредитним лімітом, що прослідковується у розрахунку заборгованості. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Відповідачем укладання чи не укладання кредитного договору не оскаржено, розрахунок заборгованості не спростовано, не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином. Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, не заперечуючи факту укладання кредитного договору, не згоден з розміром нарахованої заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, оскільки позовна заява має невідповідність із Заявою позичальника, а саме: не містить заповненої графи заяви про бажання клієнта отримати відповідну картку: «Универсальная», «Gold», графа «бажаний ліміт за платіжними картками «Универсальная», «Gold» не заповнено. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують видачу відповідачу 03 березня 2014 року кредитної картки та кредитного ліміту 6 900 грн. Суд дійшов висновку, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), ні наявності заборгованості по них.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 03 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, і складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 26 квітня 2018 року за розрахунком позивача виникла заборгованість в розмірі 31 932,91 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 2 456,40 грн.; 29 491,93 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1 496,81 грн. - процентна складова.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 25) банківська картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно.

По закінченню строку дії Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 83), даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_2 протягом дії договору була надані кредитні картки: № НОМЕР_2 строком дії з 03 березня 2014 року по грудень 2017 року, № НОМЕР_3 строком дії з 01 липня 2014 року по січень 2018 року, № НОМЕР_4 строком дії з 07 березня 2017 року по вересень 2020 року, які отримані відповідачем, про що свідчать надані позивачем скрін-шоти з екрану про отримання карти відповідно 03 березня 2014 року, 22 лютого 2016 року, 07 березня 2017 року з фотокарткою клієнта ОСОБА_2, що в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не заперечував.

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних карток відповідачем не спростовуються, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_2 особисто засвідчував при укладанні договору, випискою по картковому рахунку (а.с.26, 84-91).

Заперечення відповідача, що отриманий кредит він сплатив, отримував лише одну кредитку картку, якою користувався, не можна взяти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписки по рахунку встановлено, що відповідач активно користувався кредитним лімітом, на погашення кредиту за період з 1 квітня 2015 року по 26 квітня 2018 року ним внесено 10 609 грн., що підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Матеріалами справи підтверджено, що строк дії картки, яку отримав ОСОБА_2 07 березня 2017 року, спливає 30 вересня 2020 року.

Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами кредитного договору відповідач мав сплатити до 30 вересня 2020 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по цивільні справі № 4454/9519/12, оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, враховуючи викладене та приписи статті 257 ЦК України, позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог щодо стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, звернувшись до суду 22 травня 2018 року, а останнє поповнення карти відбулося 16 лютого 2017 року на суму 50 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який наданий до позовної заяви, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_2 кредитного обов'язку станом на 26 квітня 2018 року утворилася заборгованість в розмірі 31 932,91 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 2 456,40 грн.; 29 491,93 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1496,81 грн. - процентна складова.

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 01 вересня 2014 року виходячи з процентної ставки 27,60% річних, з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року - 32,40% річних, з 1 квітня 2015 року - 42,00% річних.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшеня розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 27,60% річних, яка була визначена при укладенні договору.

Крім того, в наданому до позовної заяви розрахунку заборгованості зазначена лише заборгованість за процентами та пенею, та не зазначена сума заборгованості за кредитом.

З уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий представником позивача в судове засідання апеляційної інстанції, та проведений виходячи з відсоткової ставки 27,60 % річних, вбачається, що відповідачем за період з 1 квітня 2014 року по 26 квітня 2018 року використано кредитних коштів на загальну суму 7 373, 19 грн., сума нарахованих процентів за денною процентною ставкою 0,07666% (27,60% річних) за 838 днів складає 6 159,40 грн, комісія - 720,00 грн, тобто загальна сума заборгованості - 14 252,59 грн., внесено відповідачем коштів на погашення кредиту за період з 1 квітня 2015 року по 26 квітня 2018 року - 10 609,00 грн.

З урахуванням викладеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 3 643,59 грн. (14 252,59 - 10 609,00).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих пені та штрафів не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Маріуполь Донецької області, де був зареєстрований до 04 серпня 2016 року та проживав відповідач ОСОБА_2 та на теперішній час фактично проживає в АДРЕСА_1, Бердянської сільради Першотравневого району Донецької області, входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено місто Маріуполь Донецької області та село Агробаза Бердянської сільради Першотравневого району Донецької області.

Оскільки на теперішній час вказані населені пункти Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_2 і звільняють його від обов'язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 29 491,93 грн. та штрафи на загальну суму 1 996,81 грн., а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 932,91 грн. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сплатив судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. При подачі апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір в розмірі 2 643,00 грн. Загальна сума сплаченого судового збору складає 4 405,00 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 3 643,59 грн.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 502,62 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Маріуполь Донецької області, ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 березня 2014 року станом на 26 квітня 2018 року в розмірі 3 643 (три тисячі шістсот сорок три) гривні 59 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Маріуполь Донецької області, ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 502 (п'ятсот дві) гривні 62 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А. Зайцева