ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1262/17

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/475/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.

учасники судового процесу:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3;

відповідач: ОСОБА_4;

треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай Катерина Миколаївна;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_4;

оскаржується рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

прізвище судді: Бараненко С. М.; місце та час ухвалення рішення: смт. Козелець, 09 год. 01 хв.; дата складання повного тексту рішення: 18 січня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, обґрунтовуючи позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який доводився ОСОБА_8 чоловіком та батьком ОСОБА_3, однак при зверненні до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини вони дізнались, що ОСОБА_7 25.07.2014 року заповів усе своє майно стороній особі - ОСОБА_4 Вказували, що на час складання заповіту ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки мав схильність до спиртних напоїв та страждав психічними захворюваннями, мав хворобу Альцгеймера.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 від 25.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Заїзжай К.М.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. та витрати пов'язанні з проведенням судово - психіатричної експертизи у розмірі 5629, 50 грн. в рівних частинах.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, який ґрунтується тільки на підставі медичної документації ОСОБА_7 Перед зверненням до приватного нотаріуса ОСОБА_7 звертався до Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 для підтвердження свого психічного стану здоров'я, консультаційним висновком якого констатовано, що на обліку у лікаря-психіатра останній не перебував та станом на 25.07.2014 року у нього не було діагностовано гострик психічних захворювань.

Вказував, що протягом усього часу спілкування з ОСОБА_7, він постійно допомагав останньому по господарству, в знак своєї подяки ОСОБА_7 вирішив передати все своє майно саме йому.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни, посилаючись на його законність та обґрунтованість, справу просили розглянути без їх участі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2014 року ОСОБА_7 заповів усе своє майно ОСОБА_4, заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Заїзжай К.М. та зареєстровано в реєстрі за № 651.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, яке видано ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 10 том.1).

Підставами позову про визнання заповіту, складеного ОСОБА_7 25.07.2014 року, позивачі зазначили те, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не відповідало його внутрішній волі, спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, з метою встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, було призначено судово-психіатричну експертизу, яка проводилася лікарями-судово-психіаричними експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №684 від 19.10. 2018 року, ОСОБА_7 на час складання заповіту, а саме, станом на 25.07.2014 року страждав на органічне ураження головного мозку складного ґенезу (судинно-дисметаболічного) із недоумством (шифр по МКХ - 10:F 02.8), у наслідок якого за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.42-45, том 2).

Проаналізувавши докази, наявні у справі та встановивши, що ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваного заповіту від 25.07.2014 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову на підставі приписів ст.. 225 ЦК України..

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що судово-психіатрична експертиза не є належним доказом, оскільки при дослідженні було враховано лише історії хвороби ОСОБА_7, не можуть слугувати підставою для скасування вірного по суті рішення суду, оскільки експертами під час проведення дослідження було вивчено всю медичну документацію, що стосувалась стану здоров»я ОСОБА_7, зокрема, його амбулаторну карту з Центральної поліклініки МВС України, медико-експертну справу №8279, медичну карту стаціонарного хворого №373/373/348 за 2013 рік, а також матеріали цивільної справи, які містять вказаний апелянтом консультативний висновок психіатра. Зважаючи на те, що зазначений висновок не містить опису психічного стану ОСОБА_7, відомостей про те з приводу чого він оглядався та ким був доставлений для огляду, такий документ не можна вважати таким, що спростовує висновки судових експертів, які ґрунтуються на повному вивченні медичної документації під експертного, в якій описані та зафіксовані виражені психічні розлади ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не приймали участі в житті ОСОБА_7, в той час, коли відповідач допомагав ОСОБА_7 у вирішенні його питань, не мають правового значення для вирішення спору про визнання заповітну недійсним з підстав, зазначених у позовній заяві.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку поданим у справі доказам та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: