Справа № 361/5869/18
Провадження № 2/361/815/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 квітня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Смірнова І.В., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач зазначала, що 09 вересня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів в місті Києві з державним Центром розвитку сімї в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №2398.

Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2008 року шлюб між ними було розірвано.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивач придбала квартиру № 6, яка знаходиться в місті Бровари Київської області по вулиці Героїв Небесної Сотні (колишня вул. Воззєднання), 11, та зареєструвала її у відповідності до законодавства, яке діяло на момент купівлі, на власне імя.

Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу квартири, відповідач, як чоловік покупця (позивача за позовом), у своїй заяві, яка залишається у справі приватного нотаріуса, дав згоду на купівлю дружиною вищезазначеної квартири на умовах та за ціну на її розсуд.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №3782833 від 03.04.2007 р., набувачем права власності на квартири є позивач.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14221204 від 12.04.2007 р., власником квартири є позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири на праві приватної власності в розмірі частки - 1. Тобто, позивач є єдиним повноцінним власником спірної квартири.

Квартиру позивач придбала за кредитні кошти, які було отримано на підставі кредитного договору №800000131 від 03.04.2007 р., укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та позивачем.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору, сума наданого кредиту становить 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США.

Згідно п.2.4. кредитного договору, грошові кошти надаються кредитором позивачу за цільовим призначенням: часткова оплата вартості однокімнатної квартири, за номером 6, що знаходиться у будинку 11, розташованому по вулиці Воззєднання у місті Бровари, і яка придбавається позивачем за договором купівлі-продажу.

03.04.2007 р. між відповідачем та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки №800000131-П.

Також, 03 квітня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір №800000131-И.

Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач звернувся до кредитора із заявою № 41491 від 03.08.2009 р., в якій просив переглянути кандидатуру фінансового поручителя за договором поруки у звязку з небажанням бути повязаним за кредитним договором і договором поруки, зазначивши головною причиною відмови від зобовязань відсутність платоспроможності, а другорядною - відсутність будь-якого відношення до позивача.

Тобто, станом на момент звернення із заявою № 41491 від 03.08.2009 р. відповідач вважав, що будь-які обовязки, які виникли з позивачем на момент перебування у шлюбі повинні бути анульовані, про що самостійно письмово заявив.

Між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір №1 про розірвання договору поруки №800000131-П від 03.04.2007 р.

Відповідно до п.1 договору №1, сторони домовились про те, що з моменту підписання цього договору, договір поруки є розірваним і права та обовязки за зазначеним договором поруки припиняються.

Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивач самостійно сплачувала кредит, відповідно до додатку №1 за 16 місяців із вказаних 180 місяців.

Станом на період, коли необхідно було погашати кредит за квартиру, відповідач не заявляв жодних майнових прав на майно, розуміючи, що у випадку претендування на майнові права на квартиру, відповідно до інституту сімейного права у нього виникнуть не тільки права на майно, а й обовязки на нього у вигляді зобовязань по виплаті кредиту в частині співрозмірній заявлених майнових прав.

Позивач весь час самостійно за власні кошти виплачувала кредитні зобовязання за квартиру, даний факт підтверджується копіями квитанцій про сплату грошових коштів за кредитним договором, у який вказано, що платником весь час виступала саме позивач.

Відтак, відповідно до довідки №38999-23.1 від 29.05.2017 р., виданою ПАТ «Альфа-Банк», позивач виконала всі зобовязання за кредитним договором, а кредитор претензій по виконанню зобовязань позивачем за кредитним договором не має.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право приватної власності на квартиру №6, яка знаходиться в місті Бровари Київської області по вулиці Героїв Небесної Сотні (колишня вул. Воззєднання) у будинку №11, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму судового збору в розмірі 2 995, 00 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному веб-порталі «Судова вдала України».

Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих позивачем доказів, та за відсутності заперечень та відзиву від відповідача, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (в шлюбі ОСОБА_5) О.В. з 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2008 року (а.с.37-38).

17 березня 2017 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з «Корчинська» на «Іванченко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК №356514, виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №469 (а.с.121).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №1510, позивач ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні (колишня вул. Воззєднання), 11 кв.6. Вказана квартира була оформлена особисто на позивача (а.с.15-16).

Квартира була придбана позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому останній надав свою нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує проти укладення його дружиною ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Героїв Небесної Сотні (колишня вул. Воззєднання), 11 кв.6 (а.с.17).

З метою придбання квартири, між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №800000131 від 03.04.2007 р., відповідно до якого сума наданого кредиту становить 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США.

03.04.2007 р. між відповідачем ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки №800000131-П, відповідно до п.2.1. якого відповідач поручається за виконання позивачем обовязків, що виникли на підставі кредитного договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обовязок повертати кредитору кредит рівними частинами, у терміни, визначені у кредитному договорі, але в будь-якому випадку не пізніше 03.04.2022 р.; обовязок щомісячно сплачувати кредитору проценти за користування кредитом у терміни визначені графіком повернення, та на інших умовах, передбачених кредитним договором; обовязок у випадках передбачених кредитним договором та/або законодавством України, у строк не пізніше 10 (десяти) днів з дати предявлення відповідної вимоги достроково повернути кредит кредитору, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обовязки, що виникають з кредитного договору; обовязок сплатити кредитору неустойку (пеню, штраф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні кредитору невиконанням або неналежним виконанням позивачем своїх зобовязань за кредитним договором (а.с.28).

Згідно п.5.3. договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора і діє до повного виконання зобовязань позивачем за кредитним договором.

03.04.2007 р. між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір №800000131-И, пунктом 1.1. якого передбачено, що позивач у забезпечення виконання зобовязання передає кредитору у іпотеку нерухоме майно, зазначене у п.3.1. цього договору, а кредитор приймає таке майно у іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна переданого в іпотеку у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами позивача, якщо інше не встановлено законом (а.с.32-35).

Відповідно до п.2.1. іпотечного договору, іпотека забезпечується кожна та всі вимоги кредитора, що випливають з кредитного договору зі всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого позивач зобовязується перед кредитором повернути наданий йому кредит не пізніше 03.04.2022 р. у розмірі 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом згідно умов кредитного договору, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором.

Згідно п.3.1. іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира, що складається з однієї кімнати, загальною площею 33,30 (тридцять три цілих тридцять сотих) кв.м. та житловою площею 17,30 (сімнадцять цілих тридцять сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу ОСОБА_1 (в шлюбі ОСОБА_5) О.В. на підставі договору купівлі-продажу.

03 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ЗАТ «Альфа-Банк» із заявою № 41491 про перегляд кандидатури фінансового поручителя за договором поруки, у звязку небажанням бути повязаним за кредитним договором і договором поруки, зазначивши головною причиною відмови від зобовязань відсутність платоспроможності, а другорядною - відсутність будь-якого відношення до позивача ОСОБА_1 (в шлюбі ОСОБА_5) О.В. (а.с.29).

06 серпня 2009 року позивач ОСОБА_1 (в шлюбі ОСОБА_5) О.В. також звернулася до ЗАТ «Альфа-Банк» із заявою № 43745 про перегляд кандидатури фінансового поручителя за договором поруки, у звязку із неплатоспроможністю відповідача ОСОБА_2 (а.с.30).

14 жовтня 2009 року між відповідачем ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір №1 про розірвання договору поруки №800000131-П від 03 квітня 2007 року (а.с.31).

Відповідно до п.1 договору №1, сторони домовились про те, що з моменту підписання цього договору, договір поруки є розірваним і права та обовязки за зазначеним договором поруки припиняються.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Засадами ст. 15 ЦК України гарантуються кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до ст. 60 СК України (2004 р.), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 72 Сімейного кодексу України встановлено, що до вимоги про поділ майна, після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Пункти 23-24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. розяснюють, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

У Постановах №6-801сц16 від 07.09.2016 р., №6-2921сц16 від 15.11.2017 р. Верховним судом України було однаково розяснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 р. (справа №6-399-цс17).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов'язаний з'ясувати, чи це майно може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 самостійно здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором №800000131 від 03 квітня 2007 року, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.39-45).

Згідно довідки №38999-23.1 від 29 травня 2017 року, виданої ПАТ «Альфа-Банк», 29 вересня 2015 року за кредитним договором №800000131 від 03.04.2007 р. було проведено програму врегулювання заборгованості. Станом на 29.05.2017 р. ПАТ «Альфа-Банк» претензій до по виконанню зобовязань за кредитним договором не має (а.с.52).

Враховуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд кандидатури фінансового поручителя за договором поруки, суд вважає, що останній самоусунувся від виконання кредитних зобовязань відносно спірної квартири до повного погашення кредитного боргу.

Після всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, відсутності заперечень відповідача, та іншими доказами, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2995 грн.

На підставі викладене, керуючись ст.ст. 15, 328, 368 ЦК України, 57, 60, 61, 65, 69, 72 СК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право приватної власності на квартиру №6, яка знаходиться в будинку №11 по вулиці Героїв Небесної Сотні (колишня вулиця Воззєднання) в місті Бровари Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 995 (дві тисячі девятсот девяносто пять) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В. С. Сердинський