Справа № 462/3593/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/508/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про виплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

08 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про виплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно наказу №2147/ос від 30 листопада 2010 року його було звільнено з роботи 30 листопада 2010 року з посади начальника пасажирського поїзда ДТГО «Львівська залізниця».

31 травня 2017 року Апеляційним судом Львівської області було прийнято рішення про зобов»язання ПАТ «Українська залізниця» здійснити нарахування та виплати йому заробітної плати за відпрацьовані години у надурочний час з розрахунку відпрацьованих 30 годин понаднормово у період жовтень-листопада 2010 року.

На виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року відповідачем було виплачено йому заробітну плату в розмірі 303,12 гривень, які він отримав 05 серпня 2017 року.

Позивач зазначав, що йому на підставі ст.117 КЗпП України належить виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2017 року в сумі 471 557,96 гривень.

Про порушення свого права він довідався 31 травня 2017 року із рішення Апеляційного суду Львівської області, тому тримісячний термін звернення до суду ним не пропущено.

Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про виплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що саме з вини роботодавця з ним не було проведено повного, остаточного розрахунку у день звільнення, що встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області 31 травня 2017 року у справі №462/4505/16 та зобов»язано нарахувати та виплатити йому заробітну плату за відпрацьовані години у надурочний час з розрахунку відпрацьованих 30 годин понаднормово у період жовтень-листопад 2010 року.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути із ПАТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні у розмірі - 471 557, 96 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді начальника поїзда ДТГО «Львівська залізниця» і на підставі наказу №2147/ос від 30 листопада 2010 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

08 грудня 2010 року позивач був ознайомлений з наказами №2147/ос, №546/к від 30 листопада 2010року та отримав трудову книжку.

ОСОБА_2 звертався до Залізничного районного суду м. Львова з позовом

до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про

поновлення на посаді начальника поїзда (пасажирського) дільниці 2 групи, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, про визнання недійсним наказу №2147/ос від 30 листопада 2010 року про припинення трудового (контракту), про визнання недійсним наказів №546/К від 30.11.2010, №140/К від 29.03.2010, №294/К від 29.06.2010, тощо.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року яке було залишено без змін Апеляційним судом Львівської області згідно ухвали від 05 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднання«Львівська залізниця» - відмовлено (а.с.23-28; 29-31)

Позивач неодноразово звертався до суду з вимогами про скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 та ухвали апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 за нововиявленими обставинами, проте суди залишили позов ОСОБА_2 без задоволення.

30 червня 2015 ухвалою Верховний Суд України у допуску справи ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011 року - відмовлено (а.с.32-34).

ОСОБА_2 звертався до Галицького районного суду м. Львова (справа

№461/7765/15-ц) з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного

прогулу, а саме виплати в сумі 993,20 грн. з доплатою індексації втрачених

доходів на день постановлення рішення суду, проведення індексації втрачених доходів за вимушений прогул, виплати суми обов'язкових податків до державних фондів за рахунок відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. В ухвалі від 05 вересня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди ухвалюючи рішення, врахували, що позовні вимоги про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу були вирішені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2011р., та дійшли вірного висновку про те, що у відповідача не існує заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати.

ОСОБА_2 звертався до Залізничного районного суду м. Львова (справа

№462/3154/16-ц) про стягнення середнього заробітку, згідно ст. 117 КЗпП України, з 10 грудня 2010р. по 23 травня 2016р. у розмірі 247 182,65 гривень; виплати сум обов'язкових податків до державних фондів та військовий збір провести за рахунок відповідача.

08 серпня 2016 Залізничним районним судом м. Львова по справі №462/3154/16-ц в позові ОСОБА_2 - відмовлено.

29 січня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області - рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

ОСОБА_2 звертався до Залізничного районного суду м.Львова (справа №462/2711/17) про визнання незаконними та скасування наказу №2147/ос від 30 листопада 2010року про припинення трудового (контракту), наказу №546/к від 30.11.2010; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку (193,42 грн. за день) зачас вимушеного прогулу з 01 грудня 2010 р. по день винесення рішення судом за ст. 117КЗпП України, компенсацією та індексацією; стягнення недоплаченого відшкодування у розмірі 979,20 грн. за ст. 117 КЗпП України.

29 вересня 2017 року Залізничним районним судом м. Львова по справі №462/2711/17 закрито провадження по справі.

Згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, при вирішенні вказаних питань слід виходити виключно із обставин конкретної справи та з'ясовувати наявність спору між сторонами з приводу тих чи інших не виплачених сум, вину сторони у порушенні строків їх виплати та обізнаність обох сторін із наявністю не виплачених сум на час звільнення працівника.

Згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2017 року зобов'язано ПАТ «Українська залізниця» здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за відпрацьовані години у надурочний час з розрахунку відпрацьованих 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року.

Також згідно позиції Верховного суду України, зокрема, висловленої у справі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року, обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У відповідності до листа ПАТ «Українська залізниця» №616 від 01 серпня 2017 року ОСОБА_2 нараховано кошти за відпрацьовані 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року у розмірі 303,12 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при звільненні ОСОБА_2 та здійсненні з ним остаточного розрахунку відповідачем виплачено усі суми, які належали ОСОБА_2, та відповідно у ПАТ «Українська залізниця» не існувало заборгованості перед позивачем, між сторонами не існувало спору про розмір належних позивачу сум, зокрема станом на 15 квітня 2011 року, що додатково стверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов'язання до вчинення дій, а відтак ПАТ «Українська залізниця» не виплачено ОСОБА_2 кошти за відпрацьовані 30 годин понаднормово у період жовтень - листопад 2010 року не з власної вини, оскільки позивач не пред'являв вимоги до відповідача про здійснення з ним такого розрахунку та здійснення виплати будь-яких спірних сум до часу звернення ним у суд.

ПАТ «Українська залізниця» дізналось про необхідність здійснення такої виплати лише 31 травня 2017 року та негайно виконало вказане рішення суду на вимогу виконавчої служби, а відтак підстави для здійснення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.