Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 289/565/14-ц

провадження № 61-6846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор Коростищівської місцевої прокуратури Радомишльського району Житомирської області,

відповідачі: Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

представник ОСОБА_3- ОСОБА_5,

третя особа - відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області,

представник третьої особи- ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Павицької Т. М., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року прокурор Коростищівської місцевої прокуратури Радомишльського району Житомирської областізвернувся до суду з позовом до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів.

Позовна заява мотивована тим, що в ході проведення перевірки було встановлено, що Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області у порушення вимог діючого земельного законодавства було змінено цільове використання земельних ділянок, наданих у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області громадянам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оскільки відповідачами неправомірно отримані у власність земельні ділянки, прокурор просив в судовому порядку визнати протиправними, скасувати розпорядження Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, визнати недійсними спірні державні акти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області

від 05 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 04 грудня 2006 року № 337 «Про зміну цільового використання земельної ділянки».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, площею 76.6770 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, вартість якої складає

973 901,20 грн.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 4.8789 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, вартість якої складає 61 980,20 грн.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, площею 10.0752 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, вартість якої складає

128 278,60 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження та видачі оскаржуваних державних актів були порушені норми земельного законодавства. Також, виходив з того, що строк звернення до суду з даним позовом прокурором не пропущено, оскільки про наявність оскаржуваного розпорядження позивачу стало відомо лише під час перевірки за додержанням законів згідно постанови прокуратури Радомишльського району Житомирської області від 24 березня 2014 року № 32, а тому перебіг позовної давності розпочинається саме з цієї дати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуване розпорядження прийнято з порушенням норм земельного законодавства, проте до заявлених прокурором вимог, у відповідності до положень статті 267 ЦК України, було застосовано наслідки спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 рокузаступник прокурора Житомирської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що про порушення законодавства у зв'язку з прийняттям Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області спірного рішення прокурор дізнався лише у березні

2014 року під час проведення прокуратурою відповідної перевірки, тому заявник вважав, що строк позовної давності ним не пропущено. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У лютому 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що розпорядженням Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 04 грудня 2006 року № 337 «Про зміну цільового використання земельної ділянки» змінено цільове використання земельних ділянок, наданих у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства, площею 10,0752 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, громадянину ОСОБА_3 та площею 81,5559 га, розташованої за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, громадянину ОСОБА_2

На підставі указаного розпорядження 27 грудня 2006 року ОСОБА_8 було видано державні акти на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, площею 76,6770 га, та серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, площею 4,8789 га, розташовані на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, а також того ж дня ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності серії ЯБ № 864941 на земельну ділянку, площею 10,0752 га, розташованої на території Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюються відповідно до Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року

№ 502 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована у межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту.

Проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідемологічним органам, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення (пункт 6 Порядку).

Відповідно до пункту 8 Порядку районна держадміністрація розглядає подані проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов'язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об'єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Пунктом 10 Порядку встановлено, що якщо зміна цільового призначення стосується земельних ділянок - ріллі, багаторічних насаджень для несільськогосподарських потреб, лісів першої групи, площею понад 10 гектарів, а також земельних ділянок природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та особливо цінних земель, що проводиться за рішенням Кабінету міністрів України, районна держадміністрація подає проектні матеріали разом із своїм висновком до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної держадміністрації.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження та видачі державних актів були порушені норми земельного законодавства, проте дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, позовна давність є строком для пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Разом з тим, за змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України

2004 року), встановивши, що оскаржуване розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації прийнято 04 грудня 2006 року, акти на право приватної власності на землю видано 27 грудня 2006 року та з урахуванням того, що з даним позовом заявник звернувся 02 квітня 2014 року, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки заявником пропущено, встановлений статтею 257 ЦК України строк про застосування якого наполягав відповідач.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило