ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4003/19 Справа № 210/3191/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 15 січня 2018 року між сторонами укладено договір на туристичне обслуговування, в який внесені зміни договором за № 193 від 03.04.2018 року, згідно якого позивач отримав право на автобусний тур з виїздом з м. Львів до країн Австрії, Німеччини, Польщі, Угорщини, Чехії, Венгрії з відвідинами міст Праги, Відня, Кракова, Будапешту, термін з 2.05.2018 по 8.05.2018 р.

Після укладення договору, у позивача відбулися обставини за якими він позбавився можливості виїхати на відпочинок в зазначений в договорі термін, оскільки 25.04.2018 року згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова (Справа № 643/2502/18 Номер провадження 1-кп/643/768/18) до нього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В день винесення ухвали суду 25.04.2018 року по звязку «Viber» позивач направив відповідачеві заяву в якій просив внести зміни до договору та анулювати участь із перенесенням туру на серпень 2018 року. Позивачем був направлений лист 27.04.2018 року експрес доставкою «Меркурій», але зясувалось що вручити листа не можливо в звязку з відсутністю адресата. Позивач просить суд розірвати договір та стягнути з відповідача 16000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4500 грн. в рахунок матеріальних збитків.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково. Розірвано договір за № 193 від 03.04.2018 року між ФОП ОСОБА_2, який діяв за дорученням туроператора та від його імені: ТОВ «Травел Хіт», Україна, м. Київ, вул. Харківське Шосе 201-203, з одного боку та позивачем ОСОБА_3 на туристичне обслуговування. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальних збитків у розмірі 4500 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2019 року заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ФОП ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про залишення без задоволення позову ОСОБА_1

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано умови п.3.3 укладеного між сторонами договору, якими передбачено, що у випадку відмови від подорожі замовник сплачує 100% його вартості реально понесені витрати. Крім того, зазначають, що позивач завчасно знав про неможливість виконання ним умов укладеного договору, що підтверджується ухвалою суду від 24 січня 2018 року, проте повідомив оператора лише за декілька днів перед виїздом.

У відзиву на апеляційну скаргу, позивач, просить рішення, як законне та обґрунтоване, на його думку залишити без мін, апеляційну скаргу- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 03 квітня 2018 року між сторонами укладено договір №193 на туристичне обслуговування. Умовами укладеного договору передбачено, що за заявкою туриста ОСОБА_1, турагент за встановлену в договорі плату зобовязується забезпечити надання туристу комплекс туристичних послуг, а турист зобовязується на умовах укладеного Договору прийняти і оплатити їх. В умови та перелік замовлення. Згідно п.1.2. договору входить автобусний тур з виїздом з м. Львів до країн Австрії, Німеччини, Польщі, Угорщини, Чехії, з відвідинами міст Праги, Віденя, Кракова, Будапешту, Егер у кількості 1 особа, початок тура 02.05.2018 року (а.с.13-22).

Згідно товарного чеку від 15 січня 2018 року позивач здійснив оплату тура в сумі 4500 грн., що також підтверджено п.3.1. укладеного договору (а.с.8,16).

В заяві позивача від 25.04.2018р., що відправлена 27 квітня 2018 року експрес-доставкой Меркурій накладна R0948581, та не вручена адресату. За його відсутності 30 квітня 2018 року, ОСОБА_1 просив анулювати тур, через рішення Московського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2018 року про поміщення заявника під домашній арешт, через що, він не має змоги вийти за межі квартири. (а.с. 7,12,35).

Крім того, 27 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою пропозицією про внесення змін до укладеного договору та перенесення туру 02.05.2018 року на серпень місяць (а.с.34).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача на його користь сплачені за умовами договору кошти в сумі 4500 грн. та у відшкодування моральної шкоди 3000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся із заявою про зміну умов укладеного договору та перенесення дати туру, за який сплата штрафу не передбачена. Через відсутність відповідача та не отримання ним заяви, суд дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_2 умов договору.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно укладеного договору на туристичне обслуговування та його належне виконання.

Згідно ст.ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.2.4.2 договору, турист має право, сплативши турагенту реально понесені витрати, відмовитись від виконання цього договору або просити внести зміни до умов, що вказані у п.1.2 договору.

Заява туриста про відмову від туристичних послуг або внесення змін до умов туру подається турагенту у письмовій формі і приймається турагентом до виконання з дня отримання такої заяви (а.с.16).

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про наявність парових підстав для стягнення сплачених позивачем коштів на підставі вищезазначених положень договору.

Зокрема, умовами договору передбачено, що виконання заяви про відмову або зміни до договору подається турагенту та приймається до виконання з дня отримання.

Матеріали справи містять відомості, що згідно тексту заяви позивача ОСОБА_1, датованої 25 квітня 2018 року та відправленої турагенту 27 квітня 2018 року він просить анулювати тур. Тобто, позивач виразив намір відмовитися від туру. Питання стосовно внесення в нього змін, саме в частині дати поїздки не ставилося в цій заяві.

Питання про внесення змін до договору, щодо подорожі з 02 травня 2018 року, міститься в заяві позивача датованої 27 травня 2018 року про перенесення туру на серпень місяць (а.с.6).

Як видно з умов укладеного між сторонами договору п.2.4.2, відмовитись від виконання цього договору або просити внести зміни до його умов турист має право, лише сплативши турагенту реально понесені витрати.

Проте, судом першої інстанції при стягненні з відповідача сплачені позивачем кошти не досліджено, які витрати реально понесені турагентом через відмову туриста від подорожі через особисті обставини.

Кошти сплачені туристом турагенту направляються Туроператору за які останній викупає квитки, готель, бронює екскурсії та інші послуги то і витрати турагента складають 100%.

Крім того, положеннями договору передбачено, що у випадку відмови від виконання договору, у тому числі внаслідок відмови посольства країни відвідування у видачі візи туристу, турист сплачує турагенту штраф, в наступних розмірах: за відмову від поїздки в термін 7-1 день до початку подорожі 100% загальної вартості туристичних послуг (п.3.3 Договору) (а.с.16).

Колегія суддів, дослідивши текст заяви позивача датованої 25 квітня 2018 року, приходить до переконання, що позивач просив анульовати тур, тобто відмовився від нього у термін 6 днів до початку подорожі 02 травня 2018 року, отже зобов'язаний за умовами договору сплатити турагенту штраф в розмірі 100% загальної вартості туристичних послуг.

Тому, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання або зміни договору та стягнення з турагента сплачених позивачем коштів за поїздку в сумі 4500 грн. передчасним, таким, що не відповідає умовам укладеного договору, від виконання якого відмовився позивач.

Колегія суддів також вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_2, щодо обставини, якими позивач обґрунтовував неможливість виконання умов укладеного договору існували задовго до подання ним заяви 25 квітня 2018 року за шість днів до виїзду. А саме, як видно з тексту ухвали Московського районного суду м.Харкова, наданого суду до позовної заяви позивачем, останньому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ухвалою цього ж суду 24 січня 2018 року.

Тобто на час підписання договору №193 від 03 квітня 2018 року позивач, будучи достеменно обізнаним про існуючі щодо його вільного пересування обмеження, відповідача не повідомив про них, та уклав договір, який не міг бути ним практично виконаний, за наявною інформацією на час його укладання.

Тобто, обставини неможливості виконання позивачем укладеного договору існували з 24 січня 2018 року, не виникли 25 квітня 2018 року, коли ухвалою Московського районного суду м.Харкова відмовлено в задоволені клопотання прокурора про застосування ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою. Застосовано домашній арешт, який був визначений ухвалою суду від 24 січня 2018 року (а.с.51).

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що обставини обрання йому запобіжного заходу не стосуються даної справи, оскільки встановлюють фактичні обставини, які стали підставою для відмови позивача від виконання укладеного договору на туристичне обслуговування, тому підлягають дослідженню судом.

Вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає недоведеними, в діях відповідача ФОП ОСОБА_2, не було порушено умов укладеного договору, через відмову від його виконання позивачем, що виключає право позивача на отримання моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконливого висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду має бути на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України скасоване з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: