ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4629/19 Справа № 212/9627/18 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі Дніпропетровського області та повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2013 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з 09.06.2015 року безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу у відповідача в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з ПРАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 170 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1В в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки в Акті розслідування професійного захворювання від 18.04.2013 року не встановлено винних осіб, які порушили норми охорони праці, які б знаходились у причинному звязку з виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, відповідно. Зазначає, що позивач тривалий час, після встановлення йому втрати професійного працездатності, працював у відповідача, що свідчить про те, що його звичайний життєвий уклад не змінився. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу. Судом не враховано судову практику в аналогічних справах.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягаєють залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював слюсарем ремонтником, помічником бурильника свердловин, бурильником свердловин станка СБШ-250 бурової установки Петрівського рудника карєра, машиністом бурової установки Петрівського рудоуправління, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК» з 19.08.1981 року по 07.04.2014 року (а.с.7-10).

07.04.2014 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.10).

Відповідно до п.9,10,14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.04.2013 року, діагноз ОСОБА_1 вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальних вібрацій, церебрально - периферічний ангіодистонічний синдром, ускладнений гіпертонічною хворобою ІІІ ст., порушення мозкового кровообігу у вигляді лакунарного інфаркту головного мозку 10.2011 року з локалізацією в лівій скроневій долі з правобічною пірамідною недостатністю, помірною вестибуло мозочковою дисфункцією, помірним церебро-астенічним синдромом, в сполученні з радикулопатією L5-S1 та С5-С7 переважно зліва, з нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ( ПФС першої ст..), деф. артрозу ліктьових суглобів (ПФС першого ст.), деф. артрозу колінних (ПФ першого ст.) суглобів Т 75.2, який був встановлений 12 березня 2013 року Державною установою «Український науково дослідний інститут промислової медицини» ( а.с. 11-12).

Пунктом 17 вищевказаного Акту причина професійного захворювання тривала робота, а саме на протязі 11 років 4 місяців в умовах впливу підвищених рівнів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації в параметрах, що перевищували гранично допустимі, джерелом створення яких була конструктивна недосконалість бурових станків СШБ-250 МН. Також підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 10.1982-05.1985 року,12.1987-12.1990 року помічника бурильника свердловини при бурінні станками шарошечного буріння, з05.1985-12.1987 року бурильником свердловини станка СШБ-250 бурової дільниці Петрівського карєру. Вібрація загальна технологічна, рівень в дБ: 95 при гранично допустимому 92 (а.с.11-12)

Пунктом 19 цього Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 11 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Згідно висновку МСЕК від 21 травня 2013 року (серія 10 ААА № 062872) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з 13 травня 2013 року, з наступним переоглядом 21 травня 2014 року (а.с. 44).

Згідно висновку МСЕК від 09 червня 2015 року (серія 10 ААА № 251885) позивачу ОСОБА_1 при повторному переогляді залишено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 18.04.2013 року (а.с. 11-12) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривала робота на підприємстві відповідача (11 років 4 місяці) в умовах впливу підвищених рівнів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації в параметрах, що перевищували гранично допустимі, джерелом створення яких була конструктивна недосконалість бурових станків СШБ-250 МН.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПРАТ «ЦГЗК», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, в звязку з тим, що в Акті розслідування професійного захворювання від 18.04.2013 року не встановлено винних осіб, які порушили норми охорони праці, які б знаходились у причинному звязку з виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, відповідно, оскільки вищевказаним Актом встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач тривалий час, після встановлення йому втрати професійного працездатності, працював у відповідача, що свідчить про те, що його звичайний життєвий уклад не змінився, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати за своєю професією надалі, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням, та не знімають з роботодавця обовязку з відшкодування такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 11 років 4 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 50 % та визнання особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення, зважаючи на встановлення 50 % втрати ним професійної працездатності та третьої групи інвалідності безстроково.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: