КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року

справа 759/18241/15-ц

провадження № 22-ц/824/1510/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

треті особи - Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 липня 2016 року у складі судді Петренко Н.О. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру, змінивши предмет позову просила встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з 1995 року по день смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за нею право на спадкування четвертої черги, визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет. Під час спільного проживання у них народилася дитина, яка померла у віці одного місяця. Під час непрацездатності ОСОБА_7, перед своєю смертю, перебував на її утриманні. Зазначає, що після смерті ОСОБА_7 вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі якої заведено спадкову справу.

Також посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи, що є наслідком неправомірного створення позивачу перешкод у доведенні позовних вимог, судом не допитано свідків, які з'явилися в судове засідання, не залучено до справи письмові докази, які б підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

У запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача та третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що вона та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет понад десять років та що за їх спільні кошти була придбана спірна квартира.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.08.2002 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, у відповідності до якого осатнній придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.8 т.1).

Згідно довідки ТОВ «Будівельна компанія «Фасад-Буд» від 11.03.2016 року, ОСОБА_7 з 01.06.2011 року по 30.06.2015 року працював на посаді маляра штукатура в ТОВ «Будівельна компанія «Фасад-Буд» (а.с.65 т.1).

Лікарем психіатром-наркологом була видана довідка про те, що ОСОБА_7 12.07.2014р. був проведений курс спеціального антиалкогольного лікування «методом транскортикального интронейрорефлекторного психического кодирования на срок один год».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер внаслідок гострої ішемічної хвороби серця (а.с.9, 10 т.1).

Згідно акту ЖЕД-3 від 31.07.2015 року, зі слів сусідів ОСОБА_3 дійсно мешкала з ОСОБА_7 до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20 т.1).

Згідно листа ПП «Петро Великий» замовником та отримувачем попередньо оплачених товарів і послуг для організації поховання померлого ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 18.07.2015), являвся ОСОБА_4 (а.с.151 т.1).

Державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. відкрито спадкову справу № 1667/15 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім'я за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім'єю (а.с.97 т.1).

Згідно матеріалів спадкової справи за оформленням своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_7, окрім ОСОБА_3 звернулися його брат ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5

Статтею 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Членів сім'ї пов'язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою та другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

У Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилалася на те, що з 1995 року вона та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними склались усталені стосунки, що притаманні сім'ї. Позивач проживала разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, вони разом несли витрати по утриманню квартири, вирішували питання щодо проведення ремонту, придбання меблів тощо.

Згідно з довідкою Святошинського районного центру зайнятості від 03.08.2015 року, ОСОБА_11 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12 т.1).

З паспорту громадянина України ОСОБА_3 слідує, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.6 т.1).

Матеріали справи не містять відомостей, що померлий ОСОБА_11 та позивач з 1995 року були зареєстровані за однією адресою.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б підтвердили про сумісне проживання однією сім'єю її та ОСОБА_11 з 1995 року та ведення спільного господарства.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст.13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитана у судовому засіданні суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_4, померлий ОСОБА_11 не проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, померлий проживав сам. ОСОБА_3 в квартирі померлого не проживала. Вказала, що похованням ОСОБА_11 займався його брат, ОСОБА_3 не допомагала. Їй невідомо про народження у померлого та ОСОБА_3 спільної дитини.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що вони знайомі з померлим ОСОБА_11 з 1986 року, працювали разом. ОСОБА_11 проживав один, ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_11 він не бачив. Комунальні послуги за квартиру сплачував ОСОБА_12 Він допомагав брату ОСОБА_11 займатися його похованням.

Свідок ОСОБА_14 зазначив, що він є сусідом померлого ОСОБА_11 з 2006 року. ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_11 однією сім'єю. Останні роки перед смертю ОСОБА_11 зловживав спиртними напоями. Комунальні послуги за квартиру сплачувала ОСОБА_3 ОСОБА_11 розповідав йому про їх спільну з ОСОБА_3 дитину. Померлий та позивач разом робили ремонт у квартирі, у якій проживали. Похованням ОСОБА_11 займалася позивач.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_3 Померлий ОСОБА_11 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У них народилася дитина, яка померла. Свідоцтво про народження дитини вони отримати не встигли. На могилі дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_11 поставили хрест. Померлий та ОСОБА_3 разом робили ремонт у квартирі, у якій проживали. Похованням ОСОБА_11 займалися вона її мати та брат померлого.

Даючи оцінку показам свідків, наданих у суді апеляційної інстанції, як доказів по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не доводять ту обставину, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 з 1995 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали разом однією сім'ю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Крім цього, покази свідків, які були викликані за клопотання позивача суперечать показам інших свідків, які були допитані судом за клопотанням відповідача.

До суду позивачем в якості доказів додані копії квитанцій по сплаті комунальних послуг, проте дані квитанції не містять інформації щодо нарахування плати за комунальні послуги за проживання ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, а також інформації про те, що позивач брала участь у витратах по утриманню цієї квартири.

Наявні в матеріалах справи копії спільних фотокарток, зроблених під час відповідних подій, не дають змоги ідентифікувати всіх осіб, зображених на фотознімках та не є належним доказом, який би свідчив про проживання однієї сім'єю позивача та ОСОБА_7, оскільки не ідентифікують осіб як позивача та померлого, а також не доводять будь-яких обставин про сумісне проживання останніх та ведення спільного господарства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_4 було здійснено дії по похованню померлого.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що під час спільного проживання ОСОБА_4 та позивача у них народилася дитина, яка померла, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що батьком народженої нею дитини є ОСОБА_4

Таким чином, з наданих стороною позивача доказів не можливо встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_11 з 1995 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки окрім показів свідків у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач та ОСОБА_11 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали між собою усталені стосунки, що притаманні сім'ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов'язки.

При зверненні до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначила, що квартира АДРЕСА_5 є їх спільним майном, набуте ними внаслідок спільної праці.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року зазначено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ).

Як пояснив представник відповідача, спірна квартира була придбана за кошти, які були отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6, яка належала дружині відповідача та її матері.

Крім того, позивачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана внаслідок спільної співпраці її та ОСОБА_11

Статтями 1216, 1217,1258 встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За положеннями статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що за своє життя ОСОБА_7 зробив розпорядження своїм майном, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_4, на випадок смерті.

Матеріали справи не містять відомостей про реєстрацію позивача за даною адресою.

Згідно копії паспорту ОСОБА_3 зареєстрованим місцем її проживання є квартира АДРЕСА_7.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт спільного проживання з померлим ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину належної померлому квартири в порядку спадкування за законом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення

апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді