Справа № 463/3749/17
Провадження № 2/463/193/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

та представника третьої особи ОСОБА_4

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування свідоцтва про права власності, скасування державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва, -

в с т а н о в и в :

представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів. З врахуванням уточнень позивних вимог, просить виділити у приватну власність ОСОБА_5 житловий будинок з прибудовою загальною площею 74,4 кв.м, житловою площею 49,3 кв.м, з можливістю присвоєння окремого поштового номера, до складу якого входять приміщення: тамбур площею 6,0 кв.м., позначений на плані №2-1, коридор площею 10,5 кв.м., позначений на плані №2-2, житлова кімната площею 17,8 кв.м., позначена на плані №2-3, житлова кімната площею 17,6 кв.м., позначена на плані №2-4, житлова кімната площею 13,9 кв.м., позначена на плані №2-5, кухня площею 8,6 кв.м позначена на плані №2-6 відповідно до план-схеми виділення приміщень у висновку судової будівельно-технічної експертизи №24-18 (а.с.151), гараж площею 23,0 кв.м., позначений на плані літерою «Д», сарай площею 36,6 кв.м., позначений на плані літерою «Б» та вважати таким, що припинилося право спільної часткової власності ОСОБА_5 у будинковолодінні №7в на вул. Лісна у м. Львові; зобовязання відповідача ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облаштувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку №7-в на вул. Лісна у м. Львові.

Відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати недійсним свідоцтво про право власності від 03.10.2014 року, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобовязати ОСОБА_5 демонтувати самовільно збудований гараж.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 успадкувала після смерті матері ОСОБА_7 27/50 будинковолодіння №7В на вул. Лісній у м. Львові, загальною площею 126,9 кв.м., житловою 79,4 кв.м. У звязку із прийняттям до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку №7В на вул. Лісна у м. Львові існуючі співвласники будинковолодіння - позивач та відповідачі у нотаріальній формі склали заяву про попіл будинку та визначення права власності, на підставі якого було оформлення свідоцтва про право власності. 13.10.2015 року позивач подарувала одну другу частину належної їй частки будинковолодіння № 7В на вулиці Лісна у місті Львові, а рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2016 року виділено у приватну власність будинок В-1, який входив до складу володіння позивачки ОСОБА_5 Таким чином, станом на дату подання позову позивачу належить 37/200 будинковолодіння № 7В на вулиці Лісна у місті Львові, а до складу її частки, згідно із заявою про поділ будинку і визначення власності між співвласниками від 04.07.2014 р. та з врахуванням виділу з частки будинку В-1, входять приміщення: 2-1 тамбур площею 6 кв.м, 2-2 коридор - 10,5 кв.м, 2-3 житлова кімната - 17,8 кв.м, 2-4 житлова кімната - 17,6 кв.м, 2-5 житлова кімната - 13,9 кв.м, 2-6 кухня - 8,6 кв.м, гараж під літ. «Д» площею 23,0 кв.м і сарай під літ. «Б» площею 36,6 кв.м. Позивач письмово звернулася до відповідачів з пропозицією укласти договір про виділ її частки з можливістю присвоєння окремого поштового номера, проте відповідачі на таку пропозицію належним чином не відреагували через внутрішній конфлікт. З посиланням на положення ст.364 ЦПК України, вважає, що відповідачі порушують права позивача, у звязку із чим змушена звернутись до суду із позовом.

Ухвалою від 26 липня 2017 року у справі за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно відкрито провадження.

Відповідачі звернулись із зустрічним позовом про скасування свідоцтва про права власності, скасування державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва.

Зустрічний позов мотивують тим, що у 2014 році, у звязку з постійною конфліктною ситуацією між позивачем та відповідачами та з метою поділу житлового будинку № 7В по вул. Лісній у м. Львові, співвласниками будинку була укладена нотаріально посвідчена заява, на підставі якої ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були видані свідоцтва права власності на визначені частки з визначенням приміщень згідно технічного паспорту. Необхідність поділу будинку виникла у звязку із прийняттям в експлуатацію закінченої будівництвом перепланованої частини індивідуального житлового будинку. Проте ОСОБА_5 окрім частки на вказаний житловий будинок, зареєструвала за собою право власності на гараж під. літерою Д площею 23,0 кв.м. Проте, зазначений гараж являється самочинним будівництвом, оскільки був збудований на земельній ділянці, яка не належить позивачу ані на праві користування, ані на праві приватної власності. Також, будівництво гаража здійснювалось без погодження з відповідачами, оскільки саме вони являються належними користувачами земельної ділянки, що підтверджується відповідними документами, та без отримання відповідних дозвільних документів, а тому на даний гараж не може бути оформлено право приватної власності. Окрім цього, даний гараж збудований над каналізаційним люком, що є грубим порушенням державних будівельних норм та прилягає до торцевої стіни будинку, внаслідок чого дана стіна постійно є сирою, у звязку із чим утворилась пліснява.

Також зазначає, що 5 листопада 1996 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова був встановлений порядок користування земельною ділянкою при будинковолодінні № 7 В по вул. Лісній у м. Львові між батьками сторін, обовязок щодо виконання якого відповідно перейшов і до спадкоємців, зокрема, і обовязок здійснити демонтаж самочинно збудованого гаража. ОСОБА_6 та ОСОБА_2. ще за життя ОСОБА_8 звертались до Личаківської районної адміністрації, з приводу чого 16.01.2006 року було винесено розпорядження № 43, яким ОСОБА_8 зобовязувалось демонтувати збудований гараж. Оскільки розпорядження виконано не було, адміністрація звернулась з відповідним позовом до суду.

Також, законними постійними користувачами земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 згоди на будівництво гаража під. літ Д не надавалась ані ОСОБА_8, ані ОСОБА_5, та з приводу незаконного спорудження відповідачів звертались до Личаківської районної адміністрації для вжиття відповідних заходів щодо демонтажу самочинного будівництва. Про те що даний гараж є обєктом самочинного будівництва свідчать листи від Личаківської районної адміністрації та акт складений працівниками ЛКП «Господар». Посилаючись на положення ч.4 ст.376 ЦК України, зазначають, що обовязок демонтувати самовільно збудований гараж позначений літ. Д, загальною площею 23,0 кв.м., що розташований за адресою м. Львів, вул. Лісна, буд. 7в, покладається на ОСОБА_5

Окрім цього, ОСОБА_5 ніколи не була власником житлового будинку під літ «А-2» (опис згідно технічного паспорту), що підтверджується самою заявою про поділ будинку № 7В по вул. Лісній у м. Львові. Згідно технічного паспорту та заяви про поділ будинку ОСОБА_5 виділяється приміщення в будинку під. літ «В-1» та будинку під літ. «А-1».

У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд завершував розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017.

В ході розгляду справи в судовому засіданні 03 квітня 2018 року було залучено третю особу Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Позивачем також подано відзив на зустрічний позов, яким заперечує зустрічну позовну заяву. Так, при підписанні заяви про фактичне користування приміщеннями, відповідачі достовірно знали про користування позивачем гаражем, про ці обставини останнім було відомо ще 04.07.2014 року, фактично визнано за позивачем право власності на спірний гараж, таким чином строк позовної давності сплив ще 05.07.2017 року. 3 огляду на визнані відповідачами обставини щодо належності позивачу 37/100 частин будинку, ОСОБА_5 є співвласником житлового будинку, до володіння якою належать приміщення згідно з описом у витягу та господарські споруди, зокрема, гараж під літ. д площею 23 кв.м. Надана копія Державного акта про право постійного користування землею ІІІ-ЛВ № 022522 не підтверджує набуття відповідачами права постійного користування землею після смерті ОСОБА_9 у 2005 році, доказів належного оформлення землекористування ділянкою відповідачами не надано.

Окрім цього, враховуючи, що Державний акт і рішення суду від 1996 року суперечать один одному в частині визначення розміру земельної ділянки, тому рішення суду з огляду на субєктний склад не може братися як преюдиційне та підтверджувати обставину належності позивачам землі. Не може братися до уваги і сам Державний акт про право постійного користування, який було видано ОСОБА_9, а позивачі зазначене право не набули у законний спосіб - відсутнє свідоцтво про право на успадкування права користування землею під будинком, відсутнє рішення власника землі про надання зазначеної ділянки позивачам на праві постійного користування і переоформлення раніше виданого акта. Окрім цього, відповідачами не зазначено жодної правової підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухомість, належну ОСОБА_5 Відповідачі не оскаржують заяву про фактичне користування приміщеннями та про надання згоди на поділ будинку від 04.07.2014 р., не оскаржують дії Державного реєстратора, який оформив і видав свідоцтво про право власності, не подавали заяви про помилку у свідоцтві (щодо житлового будинку А-2 у свідоцтві ОСОБА_5), і не просили її виправити, якщо вважали, що порушено їх права, не надали жодного доказу самовільного будівництва ОСОБА_5 гаража чи будинку, не довели належності на правах постійного користування землі, не зазначили, які права порушено діями позивача, які норми права слід застосувати щоб відновити порушені права, а тому зустрічний позов є безпідставним, викладені у ньому обставини не відповідають наявним доказам, позовні вимоги спрямовані не на відновлення порушених прав, а на порушення законних прав відповідачки - незаконно позбавити її права власності на нерухомість, що є грубим порушенням ст. 41 Конституції України, в силу положень п.3 ч 2 ст.44 ЦПК України, позов є завідомо безпідставним, що належить до зловживання процесуальними правами, просить в задоволенні такого відмовити повністю.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року за клопотанням позивача по справі призначено будівельно-технічну експертизу, висновок за результатами якого поступив до суду 09.09.2018 року.

Судом 05 листопада 2018 року було прийнято заяву про збільшення вимог, в якому позивач просить врахувати висновок експерта №24-18. Зокрема, експертом пропонується при виділі частки співвласнику ОСОБА_5 надати горище над належним їй приміщенням кухні 2-6, для чого співвласнику ОСОБА_2 необхідно замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облатувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24, а співвласнику ОСОБА_5 демонтувати перегородку, яка відділяє горище над приміщенням кухні 2-6 від частини горища розташованого над належними їй приміщеннями на першому поверсі. Горище, як простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху, над приміщеннями належними позивачці належить їй, окрім певної частини (над приміщенням кухні 2-6) до якого доступ обмежено відповідачкою ОСОБА_2 У висновку експерта визначено, що горище це простір, а не приміщення, тому порядок володіння цим простором не визначався у заяві про поділ власності, як наслідок, рекомендації експерта ґрунтуються на загальному правилі - горище як простір між перекриттям, стінами і покрівлею повинен належати власнику приміщень, які знаходяться під цією покрівлею. Приміщення кухні 2-6 належне позивачці, а тому і горище над цим приміщенням як технічний елемент будинку теж належить їй. Зазначена обставина підтверджена висновком експерта, а тому не могла бути доведеною позивачкою під час звернення з позовом до суду через конфлікт та заборону відповідачкою ОСОБА_2 огляду її приміщень. З врахуванням наведеного, просить також зобовязання відповідача ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облаштувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку №7-в на вул. Лісна у м. Львові.

Відповідачі подали відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначають, що ОСОБА_5 не просить визнати за нею право власності на горище, а відповідно є не зрозумілою та безпідставною вимога щодо зобовязати ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридор. Користування ОСОБА_2 вказаним горищем було тривалим та склалось роками, щодо якого ніхто не заперечував, зокрема як сама ОСОБА_5, так і її мати ОСОБА_8 Окрім цього, експерт провів експертизу без документів про приймання в експлуатацію житлового будинку №7в, матеріалів технічної інвентаризації, даних щодо фактичного використання вказаного нерухомого майна співвласниками, що може свідчити про упередженість та необєктивність судового експерта.

Окрім цього, з копії декларації про готовність обєкта до експлуатації отриманих в БТІ вбачається, що така не підписана сторонами у справі. Окрім того, єдиним документом на земельну ділянку є державний акт від 20.07.2000 року, яким передано в користування ділянку, на якій розташована виключно частина будинку, належна спадкодавцю відповідачів. Вищенаведене свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5 щодо гаража під літ «Д» та горища розташованого над її кухнею.

Ухвалою суду від 6 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, оскільки спір врегульовано не було, сторони вказали, що повідомили про всі обставини справи, які їм відомі, надали всі наявні докази.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просив позов задоволити. При цьому пояснив, що введення в експлуатацію реконструйованих приміщень у будинку, в тому числі гаражу, відбулася на підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована 11.03.2014 року Інспекцією архітектурно-будівельного контролю Львівської області, яка ніким не скасована. При цьому просить врахувати, що відповідачами долучено її копію і вона має підписи на першій сторінці. Вважає, що належним чином неоформлена декларація не могла бути прийнятою Інспекцією і зареєстрованою. В послідуючому, відповідно до заяви від 04.07.2014 року, яка була компромісом між усіма співвласниками, які бажали завершити спори і оформити право власності на реконструйований будинок, позивач та відповідач погодили розподіл введених у експлуатацію приміщень і кожний зареєстрував право власності на свою частку, в тому числі позивач. Вказаною заявою відповідачі погодили належність гаражу під літ. «Д» позивачу. Тому їх доводи про незаконність будівництва гаражу не відповідають дійсності. Щодо уточнення позовних вимог в частині виділення частки горища представник пояснив, що це горище знаходиться над приміщеннями кухні позивача, воно не є приміщенням, а простором, який має призначення обслуговувати власність позивача. Відповідно до висновку експертизи технічно це приміщення можливо відділити разом із часткою позивача у окремий обєкт нерухомості. А роботи по замуруванню дверного прорізу в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облаштування виходу відповідачу на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку №7-в на вул. Лісна у м. Львові позивач погоджується здійснити за рахунок її коштів. В частині зустрічного позову підтримав відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів проти первісного позову заперечили частково, зокрема, щодо виділення позивачу горища та гаража. При цьому відповідач ОСОБА_2 визнала, що в 2014 році дійсно, співвласники досягли компромісу в частині узаконення і введення в експлуатацію реконструкції будинку, яка проводилася раніше та на підставі нотаріально посвідченої заяви розприділили частки та оформили право власності кожний на свої визначені частки. Разом з тим, в той час вона не зауважила, що за вказаною нотаріальною посвідченою заявою гараж під літ «Д» відійшов у власність позивача. Він знаходиться на ділянці, яка перебуває у її користуванні, відстань між стіною гаража та її частиною будинку не дає можливості обслуговувати будинок. Окрім того, він побудований з порушенням БНіП, розміщений на каналізаційному колекторі. Зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні мотивам зустрічного позову та відзиву.

Представник третьої особи в судовому засіданні 14.03.2019 року зазначила, що дійсно в 2006 році Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради прийняла розпорядження про знесення гаражу під літ. «Д», який був збудований позивачем, а після невиконання розпорядження районна адміністрація звернулася із позовом до суду про демонтажу гаражу. Позов було задоволено, але рішення не виконувалося. Виходячи із правовстановлюючих документів, сторони у 2014 році оформили правовстановлюючі документи і розділили будинковолодіння відповідно до часток у праві власності. Позивач оформила право власності на свою частку, в тому числі спірний гараж. Тому, вказаний гараж вже не є самочинним будівництвом, тому у вирішенні спору покладається на рішення суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із копії заяви (а.с.9). у звязку із прийняттям до експлуатації закінченої будівництвом житлового будинку №7В на вул. Лісна у м. Львові існуючі співвласники будинковолодіння позивач ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_2 у нотаріальній формі склали заяву про фактичне користування приміщеннями будинку та надання згоди на поділ будинку - визначити право власності за:

за ОСОБА_6 у будинку позначеному на плані земельної ділянки літерою А-1: приміщення 1 підвал (7,1 кв.м), приміщення 2 підвал (15,2 кв.м), приміщення Зпідвал (9,6 кв.м), 1-11 житлова кімната (15,2 кв.м), 1-12 житлова кімната (9,9 кв.м), 1-13 коридор (12,6 кв.м), 1-14 коридор (18,6 кв.м), 1-17 ванна (5,6 кв.м), 1-18 вбиральня (1,2 кв.м), 1-19 кухня (9,8 кв.м), 1-20 житлова кімната (11,4 кв.м), 1-21 житлова кімната (26,1 кв.м);

за ОСОБА_5 у будинку позначеному на плані земельної ділянки літерою В-1 приміщення: 1-1 тамбур (2,8 кв.м),у 1-2 коридор (24,3 кв.м), 1-3 тамбур (3,5 кв.м), 1-4 комірка (3,8 кв.м), Т гараж (25,1 кв.м), 1-5 коридор (11,5 кв.м), 1-6 кухня (15,7 кв.м), 1-7 житлова кімната (22,8 кв.м), 1-8 житлова кімната 4 (12,9 кв.м), 1-9 тамбур (2,1 кв.м), 1-10 ванна (3,6 кв.м), 1-11 житлова кімната (15,6 кв.м), 1-12 тамбур (2,6 кв.м), 1-13 житлова кімната (20,1 кв.м), 1-14 житлова кімната (19,8 кв.м); а у будинку ^позначеному на плані земельної ділянки літерою А-1: приміщення 2-1 тамбур (6 кв.м), 2-2 коридор І (10,5 кв.м), 2-3 житлова кімната (17,8 кв.м),2-4 житлова кімната (17,6 кв.м), 2-5 житлова кімната І (13,9 кв.м), 2-6 кухня (8,6 кв.м), а також гараж під літ. «Д» площею 23,0 кв.м і сарай під літ. «Б» площею 36,6 кв.м;

за ОСОБА_2 у будинку позначеному на плані земельної ділянки літерою А-1 приміщення: 1-3 кухня (15,2 кв.м), 1-5 житлова кімната (15,3 кв.м), 1-6 ] житлова кімната (15,2 кв.м), 1-9 вбиральня (1,3 кв.м), 1-2 коридор (10,9 кв.м), 1-10 житлова кімната (21,7 кв.м), 1-15 коридор (7,5 кв.м), 1-16 сходова клітка (6,4 кв.м), 1-22 житлова кімната Ш15,2 кв.м), 1-231-10 житлова кімната (14,6 кв.м), 1-24 комірка (2,8 кв.м), 1-25 коридор (1,3 кв.м), г 1-26 кухня (10,7 кв.м), 1-7 коридор (6,9 кв.м), 1-8 ванна (4,9 кв.м).

У спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебувають приміщення 1-1 тамбур (3,0 кв.м) та гараж під літерою «Г» (25,9 кв.м)

У спільному користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебувають ворота і огорожа.

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 03.10.2014 року (а.с.7), ОСОБА_5 належало 37/100 частин житлового будинку, під літ. «А-2», до будинку належить житловий будинок під літ. «В-1» заг. пл. 186,2 кв.м. житл. 91,2 кв.м. (опис згідно технічного паспорта), за адресою м. Львів, вулиця Лісна, будинок 7В, загальною площею 369,6 кв.м., що також підтверджується копією витягу з державного реєстру (а.с.8)

Також, як вбачається із копії витягу з державного реєстру (а.с.14-16), ОСОБА_2 належить 29/100 частин вказаного житлового будинку, а ОСОБА_6 34/100 частин.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2016 року виділено у приватну власність ОСОБА_10, приміщення будинку під літерою «В-1», загальною площею 186,2 м.кв., житловою площею 91,2 м.кв., що становить 37/200 ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинковолодіння за адресою: м. Львів вул. Лісна, 7-в, та складається із приміщень: тамбура площею 2,8 кв.м позначеного на плані № 1-1, коридору площею 24,3 кв.м позначеного на плані № 1-2, тамбура площею 3,5 кв.м позначеного на плані № 1-3, комірки площею 3,8 кв.м позначеної на плані № 1-4, гаражу площею 25,1 кв.м позначеного на плані під літ. «Т», коридору площею 11,5 кв.м позначеного на плані № 1-5, кухні площею 15,7 кв.м позначеної на плані № 1-6, житлової кімнати площею 22,8 кв.м позначеної на плані № 1-7, житлової кімнати площею 12,9 кв.м позначеної на плані № 1-8, тамбура площею 2,1 кв.м позначеного на плані № 1-9, ванни площею 3,6 кв.м позначеної на плані № 1-10, житлової кімнати площею 15,6 кв.м позначеної на плані №1-11, тамбура площею 2,6 кв.м позначеного на плані № 1-12, житлової кімнати площею 20,1 кв.м позначеної на плані № 1-13, житлової кімнати площею 19,8 кв.м позначеної на плані № 1-14. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_10 на приміщення, будівлі та споруди будинковолодіння за адресою: м. Львів, вул. Лісна, 7-в, у звязку із виділенням в натурі частки в спільній частковій власності.

Згідно із ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Положеннями ч.1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Положеннями ч.3ст.364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в червні 2017 року звернулася до відповідачів з пропозицією укласти договір про виділ належній їй частки з можливістю присвоєння окремого поштового номера, проте належного реагування на вказану заяву відповідачі не здійснили, що ними в судовому засіданні не заперечується. Окрім цього, з пояснень сторін стверджується, що між сторонами існує особистий конфлікт, у звязку із чим в позасудовому порядку вони вирішити спір не можуть.

Як зазначено у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Як вбачається із висновку експерта №24-18 від 31.08.2018 року (а.с.141-151) за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року, існує технічна можливість виділити у приватну власність ОСОБА_5, власниці 37/200 будинковолодіння №7в на вул. Лісна у м. Львові, належну їй частку в житловому будинку позначеному на плані земельної ділянки літерою А-1: приміщення 2-1 тамбур (6,0 кв.м.), 2-2 коридор 1(10,5 кв.м.), 2-3 житлова кімната (17,8 кв.м.), 2-4 житлова кімната (17,6 кв.м.), 2-5 житлова кімната (13,9 кв.м.), 2-6 кухня (8,6 кв.м.), гараж під літ. «Д» площею 23,0 кв.м., сарай під літ. «Б» площею 36,6 кв.м. з присвоєнням окремого поштового номера. Експертом пропонується при виділі частки, співвласнику ОСОБА_5 надати горище над належним їй приміщенням кухні 2-6. Для цього співвласнику ОСОБА_2 необхідно замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облапггувати вихід на свою частину горища з приміщення комірки 1-24, а співвласнику ОСОБА_5 демонтувати перегородку, яка відділяє горище над приміщенням кухні 2-6 від частини горища розташованого над належними їй приміщеннями на першому поверсі. У спільному користуванні сторін залишити ворота та огорожу.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 підтримав наданий висновок експертизи і суду пояснив, що запропонував варіант виділення частки позивача. При цьому горище над приміщенням кухні має відійти власнику цього приміщення, оскільки воно становить один обєкт. Горище - це простір між перекриттям останнього поверху і покрівлею будівлі і має виділятися тому власнику, який володіє приміщенням, яке знаходиться під горищем, оскільки виділення його іншому власнику утруднить обслуговування даху власником приміщення, яка знаходиться внизу під дахом. Технічно здійснити ізоляцію цієї частини горища можливо і він визначив, які роботи для цього слід зробити. Що стосується гаражу, то він включений у правовстановлюючі документи позивача, він не вправі був досліджувати питання про те, чи гараж збудований у відповідності до БНіП. Земельна ділянка між сторонами не розділена, позивач зараз має доступ до гаражу, його технічно можливо разом з іншими приміщеннями, що належать на праві власності позивачу, виділити у окремий обєкт власності.

Таким чином, оскільки співвласники будинковолодіння № 7-В на вулиці Лісній у м. Львові, за спільною заявою, відповідно до правовстановлюючих документів здійснили поділ приміщень будинковолодіння, а відповідно до висновку експерта №24-18 від31.08.2018 року (а.с.141-151), існує технічна можливість виділити у приватну власність ОСОБА_5, власниці 37/200 будинковолодіння №7в на вул. Лісна у м. Львові, належну їй частку в житловому будинку, а також, що між сторонами періодично виникають спори з приводу спільного володіння майном, тому суд приходить до переконання, що позивач має право на виділення належної їй частки в майні у окремий обєкт нерухомості з припиненням спільного володіння майном. Також, з врахуванням висновку експерта, таке виділення є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користується позивач, таке виділення не порушує права відповідачів, оскільки частини будинку є відокремленими та самодостатніми, обладнані окремими виходами та протягом тривалого часу використовуються кожним зокрема.

Як вбачається із матеріалів справи, заперечення відповідачів проти такого виділення зводиться до того, що вони заперечують проти виділення позивачу горища, яке знаходиться над приміщенням кухні 2-6, яка належить позивачу, та проти виділення позивачу гаражу під літ. «Д», оскільки він збудований самочинно і не відповідає БНіП, розташований на каналізаційному колекторі та знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні відповідачів.

Суд вважає такі доводи необґрунтованими виходячи з наступного.

З висновка експерта вбачається, що в будинковолодінні №7в на вул. Лісна у м. Львові також наявний простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху та основного функцією якого є забезпечення доступу в процесу експлуатації конструкції даху горище.

Суд враховує, що горище є допоміжним приміщенням загального користування та належить співвласниками на праві спільної часткової власності. Посилання відповідачів на те, що порядок користування вказаним простором склалось протягом багатьох років, не є належним доводом безпідставності вимог позивача. З врахуванням того, що вказаний простір знаходиться безпосередньо над приміщенням, право власності на яке просить визнати позивач, такий простір є допоміжним та покликаний забезпечення доступу до конструкції даху в процесі експлуатації, предметом поділу є будинковолодіння в цілому, з врахуванням здійснення поділу будинковолодіння між співвласниками з припиненням спільної часткової власності, а тому визнання права власності на таку частину будинковолодіння є допустимим та не виходить за межі позовних вимог. Окрім того, суд враховує, що у судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач згідна оплатити роботи по розподілу горища, таку ізоляцію здійснити можна відповідно до запропонованого експертом варіанту.

Щодо неможливості здійснення поділу будинковолодіння у звязку із самочинним будівництвом гаража, то слід враховувати те, що як вбачається із загаданої раніше заяви про фактичне користування приміщеннями будинку та надання згоди на поділ будинку (а.с.9), сторони 4 липня 2014 року дійшли згоди з приводу фактичного користування будинковолодінням №7в на вул. Лісна у м. Львові. Так, зокрема, сторони визначили за ОСОБА_5 право власності на гараж літера Д, загальною площею 23 кв.м. Вказані обставини сторони визнали в судовому засідання та не оспорюють. Як визнала відповідач ОСОБА_2 в ході реконструкції будинку мало місце самочинне будівництво, в тому числі гаражу під літерою Д. Проте вони досягли компромісу, погодилися розділити майно, оформити право власності, що і було зроблено. Як вбачається із копії декларації про готовність обєкта експлуатації від 11 березня 2014 року, в такій відображено як допоміжне приміщення - гараж під літерою Д, загальною площею 23,01 кв.м. Судом встановлено, що на підставі вказаної декларації як позивачем, так і відповідачами було виготовлено технічну документацію та отримано свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Доводи відповідачів щодо незаконності декларації про готовність обєкта експлуатації від 11 березня 2014 року у звязку із відсутністю підписів сторін на останній сторінці такого, суд не бере до уваги, оскільки така засвідчена підписами на першій сторінці. Окрім цього, суд враховує, що вказана декларація зареєстрована Інспекцією архітектурно-будівельного контролю Львівської області, відповідачами в установленому законом порядку не оскаржувалась, нечинною не визнана, а в межах вказаного провадження суд перевіряти законність такої не уповноважений.

Що стосується доводів відповідачів про те, що такий виділ частки позивача, зокрема, з гаражем неможливий, так як він знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідачів, то суд враховує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності і, згідно повідомлення Департаменту містобудування (а.с.124), на даний час відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_2 звернулися із заявами про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку на вул. Лісній, 7-В. Їм розяснено, що вони є власниками лише частини будинку, а земельна ділянки відповідно до положень ст.ст.40, 121 Земельного кодексу України передаються у власність громадянам для обслуговування всього будинку, а не частини чи окремої квартири. Таким чином, з цього слідує, що всі співвласники будинку можуть отримати у спільну власність ділянку, яка закріплена за будинком. Окрім того, своєю нотаріально посвідченою заявою від 04.07.2014 року відповідачі надали згоду на виділення гаражу у власність позивача і погодили його місце розташування.

Що стосується доводів про те, що гараж збудований з порушенням БНіП, є самочинним будівництвом, суд уже висловився, що гараж прийнятий у експлуатацію відповідно до діючого законодавства на підставі декларації про готовність обєкта експлуатації від 11 березня 2014 року, яка ніким не скасована.

З врахуванням наведеного, доводи про неможливість здійснення поділу будинковолодіння у звязку із самочинним будівництвом гаража спростовується зібраними у справі доказами.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_5 є підставними та підлягають до задоволення.

Зустрічний позов про визнання свідоцтва про право власності від 13.10.2014 року, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобовязання ОСОБА_5 демонтувати самовільно збудований гараж відповідачі мотивують, як зазначалось раніше, самочинністю будівництва гаража та необхідністю здійснення демонтажу.

Як встановлено судом раніше, гараж під літерою Д на даний час належить до будинковолодіння за адресою: м. Львів, вул. Лісна, 7в, такий прийнято в експлуатацію згідно декларації про готовність обєкта експлуатації від 11 березня 2014 року, технічного паспорта (а.с.10-13), свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.7), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8), заяви про попіл будинку та визначення права власності від 04.07.2014 року (а.с.9).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що доводи відповідачів щодо підставності позовних вимог жодним чином не мотивовані, доказів на підтвердження своєї позиції суду не надано, як і не зазнано правової підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На даний час декларації про готовність обєкта експлуатації від 11 березня 2014 року є чинною, право власності на вказаний гараж оформлене та зареєстроване зі згоди відповідачів, у відповідності до діючого законодавства, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними.

А тому, в задоволенні позовних вимог відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 слід відмовити а безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що первісний позов задоволено, а позивач як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору при поданні позову. З врахуванням заявлених позивачем вимог, які є фактично однією вимогою майнового характеру (вимога про зобовязання відповідача здійснити дії є похідною з вимоги про виділення майна в натурі) щодо частики у майні, вартість якої становить 1 097 000 згідно висновку про вартість майна (а.с.53), до сплати підлягав судовий збір в розмірі 8000 грн. Таким чином, вказану суму судового збору слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь держави.

Судові витрати в частині вартості проведення експертизи в розмірі 4576 грн. (а.с.136), яка була оплачена позивачем, слід також покласти на відповідачів в рівних частках.

Судові витрати, що понесені відповідачами, а саме судовий збір за подання зустрічного позову та виготовлення копій документів, долучених до справи, із врахуванням відмови в задоволенні зустрічного позову, слід залишити за відповідачами.

Керуючись положеннями статтей 2, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно - задоволити.

Виділити у приватну власність ОСОБА_5 житловий будинок з прибудовою загальною площею 74,4 кв.м, житловою площею 49,3 кв.м, з можливістю присвоєння окремого поштового номера, до складу якого входять приміщення: тамбур площею 6,0 кв.м., позначений на плані №2-1, коридор площею 10,5 кв.м., позначений на плані №2-2, житлова кімната площею 17,8 кв.м., позначена на плані №2-3, житлова кімната площею 17,6 кв.м., позначена на плані №2-4, житлова кімната площею 13,9 кв.м., позначена на плані №2-5, кухня площею 8,6 кв.м позначена на плані №2-6, частини горища над приміщенням кухні 2-6 відповідно до план-схеми виділення приміщень у висновку судової будівельно-технічної експертизи №24-18 (а.с.151), гараж площею 23,0 кв.м., позначений на плані літерою «Д», сарай площею 36,6 кв.м., позначений на плані літерою «Б» та вважати таким, що припинилося право спільної часткової власності ОСОБА_5 у будинку №7в на вул. Лісна у м. Львові.

Зобовязання відповідача ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який зєднує коридор 1-25 з горищем та облаштувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку №7-в на вул. Лісна у м. Львові (вказані роботи здійснити за рахунок коштів позивача ОСОБА_5).

У спільному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 залишити ворота та огорожу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування свідоцтва про права власності, скасування державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 4 000 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 2288 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 2288 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

відповідач: ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2);

відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3);

третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (місцезнаходження: м. Львів, вул. К.Левицького, 67, ).

Дата складення повного тексту рішення 08 квітня 2019 року.

Суддя: Гирич С. В.