Справа № 431/3975/19
Провадження № 22-ц/810/766/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Єрмакова Ю.В.,

суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Старобільська міська рада Луганської області

скаржник - прокуратура Луганської області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року (суддя Воронкін О.А.)

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності на незавершене будівництво нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позову

У липні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності на незавершене будівництво нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначили, що згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого Пульним С.М., приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області, від 16 грудня 2016 року вони набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями та спорудами у відповідних частках: ОСОБА_1 45/100 часток і ОСОБА_2 55/100 часток. За умовами договору дарування земельної ділянки від 14 лютого 2017 року, посвідченого Пульним С.М., приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області, позивачі також набули право власності на земельну ділянку площею 0,0647 га., кадастровий номер :07:002:0423, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), і розташована за адресою АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво нежитлового приміщення, а саме торгово офісної будівлі. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321, 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а тому вважали, що можуть бути власниками, кожна по 1/2 ідеальної частки незавершеного будівництвом нерухомого майна (торгово-офісної будівлі) з процентом готовності 75%, загальною площею 1578,6 кв. м., в тому числі торгова площа об`єкту 721,95 кв. м., допоміжна площа об`єкту 833,95 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просили задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності на незавершене будівництво нерухоме майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом нерухомого майна (торгово-офісної будівлі) з процентом готовності 75%, загальною площею 1578,6 кв.м., в тому числі торгова площа об`єкту 721,95 кв.м., допоміжна площа об`єкту 833,95 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ., право власності на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом нерухомого майна (торгово-офісної будівлі) з процентом готовності 75%, загальною площею 1578,6 кв.м., в тому числі торгова площа об`єкту 721,95 кв.м., допоміжна площа об`єкту 833,95 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходячи з аналізу ст. 181, 182, 321, 321, 328 ЦК України та ст. 2, 5 України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, визнав, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, дійшов висновку, що потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позивачі можуть бути власниками, кожна по 1/2 ідеальної частки, будівництвом нерухомого майна (торгово-офісної будівлі) з процентом готовності 75%, загальною площею 1578,6 кв.м., в тому числі торгова площа об`єкту 721,95 кв.м., допоміжна площа об`єкту 833,95 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даним рішенням суду, прокуратура Луганської області в інтересах особи, яка не брала участі у справі, а саме в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Скаржник зазначає, що має право на оскарження рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року, оскільки рішення суттєво впливає на права та обов`язки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області, оскільки відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області має право на оскарження рішення суду першої інстанції. Також, прокуратурою Луганської області виконано вимоги відповідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України та зазначено підстави звернення до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області.

Скаржник просив скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 15, 328, 331, 375, 376 цивільного кодексу України, ст.20,39 Земельного кодексу України, ст. ст. 8 Закону України «Про основи містобудування», ст.6, 24,26,29,34,36,38, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9, 10 Закону України «Про архітектурну діяльність») та порушенням норм процесуального права (ст. 4, 53, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України).

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції зроблено хибний висновок щодо наявності підстав для визнання за позивачами права власності на незавершене будівництвом нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якого розпочато, але не завершено. На думку позивачів, щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових та зобов`язальних прав, що є підставою визнання їх власниками об`єкта незавершеного будівництва.

Однак, такі висновки не мають нормативного та документального обґрунтування та суперечать вимогам чинного законодавства.

Також, скаржник вказує на те, що статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право водити на ній будівлі та споруди і набуває право власності на це майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за мови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані бо будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи и належно затвердженого проекту, або з Істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В апеляційній скарзі зазначено, що за інформацією Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області (далі - Департмент Держархбудінспекції у Луганській області) від 21.08.2019 № 1012-388 к-вих 19 Департаментом здійснено позапланову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено акт і видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт і усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності,будівельних норм, стандартів і правил від 29.01.2019р. з обов`язковим строком виконання два місяці та накладено на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі по 5950 гривень на кожного забудовника за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок їх виконання, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП.

У зв`язку з тим, що вимоги припису від 29.01.2019 ОСОБА_1 ОСОБА_3 не виконано, виконання будівельних робіт по зупинено, дозвільнідокументи не отримано, Департаментом Держархбудінспекцією у Луганській області видано припис від 12.04.2019 з обов`язковим строком виконання два місяці та накладено на них адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі по 6800 гривень на кожного за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

Двомісячний строк дії вже вдруге винесеного припису від 12.04.2019 р. про зупинення підготовчих та будівельних робіт і усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого за результатами проведеної Департаментом Держархбудінспекції у Луганській області перевірки на підставі звернення громадян, сплив 12.06.2019 р., проте Департаментом не проконтрольовано його виконання та до теперішнього часу не вжито дієвих заходів щодо припинення будівельних робіт і звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Невжиття Департаментом Держархбудінспекції у Луганській області відповідних заходів на захист інтересів держави протягом тривалого часу надало можливість позивачам визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Оскаржуване рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19.07.2019 р. Департаментом Держархбудінспекції у Луганській області не оскаржено, що свідчить про його бездіяльність.

У зв`язку з наведеним, вбачається наявність виключних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту Держархбудінспекції у Луганській області в порядку ст. 131-1 Конституції України та ст.23 ЗУ « Про прокуратуру».

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Від позивачів надійшов відзив з додатками на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокуратурою Луганської області не зазначено підстави звернення до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області та зазначає, що Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області наділений повноваженнями здійснювати контроль за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт і у разі виявлення порушень вимог відповідного законодавства має право самостійно звернутися до суду з позовом.

Просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Луганської області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року у зв`язку з тим, що скаргу подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року справу було призначено до апеляційного розгляду.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

До судового засідання з`явилися представник скаржника Кадацька Дар`я Миколаївна (представник прокуратури) та Козлова Вікторія Геннадіївна (представник Департаменту Держархбудінспекції у Луганській області), апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на ст. 181, 182, 321, 321, 328 ЦК України та ст. 2, 5 України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, визнав, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, дійшов висновку, що потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами, а тому вважав позов обґрунтованим.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 16 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку № АДРЕСА_1 , з АДРЕСА_4 будівлями та спорудами у відповідних частках: ОСОБА_1 45/100 часток, ОСОБА_2 55/100 часток (а.с.10-11).

На підставі договору дарування земельної ділянки від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на земельну ділянку площею 0,0647 га., кадастровий номер :07:002:0423, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), і розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Листом від 27.05.2019 Старобільська міська рада Луганської області на заяву позивачів щодо отримання у районного архітектора завдання на проектування та укладення тристороннього договору на розроблення детального плану частини території міста Старобільськ з виконавцем робіт повідомила, що міська рада не отримує у районного архітектора такий вид документів, як завдання на проектування. Крім цього було зазначено, що укладення договору на розроблення детального плану території зараз є недоцільним, у зв`язку із тим, що на цей час не затверджений історико-архітектурний опорний план міста Старобільськ, без якого розроблення детального плану території не можливо (а.с.6).

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомив, що не може прийняти до уваги повідомлення позивачів про початок виконання будівельних робіт, оскільки є певні неточності щодо інформації про об`єкт будівництва, а саме: не вірно зазначено інформацію стосовно коду об`єкта, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; некоректно зазначений номер та серія кваліфікаційного сертифіката особи, що здійснює технічний нагляд; відсутня інформація щодо містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки; інформація щодо кадастрового номеру земельної ділянки зазначена некоректно (відсутні 2 цифри); відсутні підписи на кожній сторінці цього повідомлення (а.с.7).

Згідно «Технічного обстеження торгово-офісної будівлі по АДРЕСА_1 » відповідно ДСТУ Н Б В .1.2.-18:2016 «Настанова щодо обстеження будівель для визначення та оцінки їх технічного стану» зроблено висновок, що в цілому торгово-офісна споруда яка будується та знаходиться по АДРЕСА_1 , знаходиться в технічному задовільному стані (а.с.8).

Факт винесення приписів Департаментом Держархбудінспекції у Луганській області про зупинення підготовчих та будівельних робіт і усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого за результатами перевірки Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області та притягнення позивачів до адміністративної відповідальності, не оспорюється.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що цільове призначення землі під незавершеним будівництвом нерухомим майном було змінено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Аналіз положень статті 331 Цивільного кодексу України у системному зв`язку з нормами статей 177 - 179, 182 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч.4 ст.375 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

З диспозиції норми ч. 1 ст. 376 ЦК України випливає, що за наявності недотримання забудовником хоча б одного припису, який міститься в ній, будівництво вважається самочинним.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила (або здійснює) самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними проектування; з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів та інше.

Статтею 9 "Про основи містобудування" передбачено, що будівництво об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності"(далі Закон).

Згідно з ч.ч.2,5 ст. 26 вказаного Закону суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватись містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (ч.2 ст.29 зазначеного Закону).

Частиною 7 вказаного Закону передбачено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустроїв територій.

Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, враховуючи наведене вище, а також те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо розроблення та затвердження проектної документації, отримання відповідного документу, який надає право на виконання будівельних робіт, будівництво здійснюється на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, об`єкт незавершеного будівництва не був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову та визнання права власності за позивачами на незавершене будівництвом нерухоме майно, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок також міститься і в постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 у справі N 3-82гс11, від 27.05.2015 у справі №6-159цс15.

Щодо підстав звернення прокурора з апеляційною скаргою та позицією, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу щодо закриття апеляційного провадження, слід зазначити наступне.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 2 ЦК передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною 3 статті 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справи за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз наведеного законодавства у взаємозв`язку дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в цивільних судах, в тому числі апеляційне оскарження судових рішень, стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Зміст частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить про те, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Зверненням з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області в даному випадку є необхідність захисту порушених інтересів держави у сфері містобудування, оскільки оскаржуваним рішенням суд визнав право власності на об`єкт самочинного будівництва - нежитлового приміщення комерційного призначення, зведеного на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи.

При цьому, прокурор послався на виключні обставини звернення з апеляційною скаргою, які обумовлені у не вжитті дієвих заходів Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області щодо припинення будівельних робіт і не зверненні до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта ( відсутності контролю щодо виконання власних приписів про зупинення підготовчих та будівельних робіт і усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності) протягом тривалого часу, та не оскарженні рішення про визнання права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на зазначене незавершене будівництвом нерухоме майно.

Відзив позивачів на апеляційну скаргу про необхідність закриття апеляційного провадження є помилковим, оскільки прокурором у відповідності до вимог ч. 3 ст. 56 ЦПК України належним чином обґрунтовано порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та зазначено причини і надано обґрунтування неналежного виконання Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області своїх повноважень, що призвело до порушення інтересів держави у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, судом визнані встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, а тому на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Скаржником при зверненні до суду з апеляційною скаргою було сплачено згідно платіжного доручення №984 від 22 серпня 2019 року 14 407 (чотирнадцять тисяч чотириста сім) грн. 50 коп., апеляційна скарга задоволена, а тому понесені судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивачів на користь скаржника.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 19 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершене будівництво нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 на користь прокуратури Луганської області (місцезнаходження юридичної особи : 93408,м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 27, код ЄДРПО 02909921) судовий збір в сумі 7 203 (сім тисяч двісті три ) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 на користь прокуратури Луганської області (місцезнаходження юридичної особи : 93408,м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 27, код ЄДРПО 02909921) судовий збір в сумі 7 203 (сім тисяч двісті три ) грн. 75 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 04 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.В. Єрмаков

Судді: Н.М. Авалян

М.В. Назарова