Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 461/11308/15-ц

провадження № 61-19288св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 жовтня 2016 року у складі судді Алфьорової А. М. та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Бойка В. Б., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов мотивовано тим, що 02 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.19281, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 145 873,00 грн на купівлю автомобіля Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, зі сплатою 4,99 % річних за користування кредитними коштами, строком до 02 листопада 2014 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір застави вищевказаного автомобіля.

Станом на 08 червня 2015 року ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 не погасила, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 211 300,93 грн, яка складається із: 51 273,85 грн - прострочений борг; 28 353,04 грн - прострочені проценти; 42,06 грн - строкові проценти; 127 534,64 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 450,51 грн - дебіторська заборгованість; 3 646,83 грн - інші штрафні санкції.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Ідея Банк» просить суд у рахунок погашення кредитних зобов'язань на його користь за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк»; вилучити у відповідача транспортний засіб, який є предметом застави та передати ПАТ «Ідея Банк»; стягнути з відповідача на його користь витрати із сплати судового збору в сумі 2 113,01 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 жовтня 2016 року позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

Звернуто стягнення на майно ОСОБА_2, яким забезпечене виконання зобов'язань за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 перед ПАТ «Ідея Банк», а саме автомобіль марки Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 у сумі 211 300,01 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» витрати із сплати судового збору у розмірі 2 113,01 грн.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором банк скористався, передбаченим статтями 19, 20 Закону України «Про заставу», правом задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості у розмірі 211 300,01 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 листопада 2016 року в частині звернення стягнення на предмет застави, розміру нарахованої суми заборгованості, розподілу судових витрат скасовано і ухвалено нове, яким звернуто стягнення на автомобіль марки Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, як на заставне майно яким забезпечене виконання її зобов'язання за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 перед ПАТ «Ідея Банк», в рахунок погашення заборгованості у сумі 159 719,46 грн, в т.ч. прострочений борг - 51 273,85 грн; прострочені проценти - 28 353,04 грн; строкові проценти - 42,06 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання та штрафні санкції - 79 600,00 грн, дебіторська заборгованість - 450,51 грн шляхом надання ПАТ «Ідея Банк» права продажу цього транспортного засобу будь-якій третій особі - покупцю від імені власника з наданням ПАТ «Ідея Банк» повноваження вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу автомобіля (зняття з обліку в органах Національної поліції України, отримання дублікатів документів на транспортний засіб, отримання-виготовлення ключів, їх дублікатів, отримання відомостей про транспортний засіб, особу власника).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» на відшкодування понесених судових витрат за подання позову 1 597,19 грн.

Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги 1 250,57 грн.

Апеляційний суд застосував до спірних правовідносин положення частини третьої стаття 551 ЦК України та зменшив розмір неустойки з 127 534,64 грн до 75 953,17 грн, звернувши стягнення на предмет застави на погашення заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 у загальному розмірі 159 719,46 грн замість 211 300,93 грн як було визначено судом першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березі 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, не застосовано принципу співмірності розміру заборгованості до вартості заставленого майна, яка майже удвічі перевищує розмір заборгованості.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять розрахунку складових заборгованості, суду надано лише довідку про заборгованість з якої неможливо визначити з якої відсоткової ставки відбувається нарахування на непогашене сальдо кредиту.

У червні 2016 року ПАТ «Ідея Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких посилаючись на те, що відповідач зловживає своїми процесуальним правами та намагається уникнути відповідальності за кредитним договором, просило касаційну скаргу відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 02 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.19281, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 145 873,00 грн на купівлю транспортного засобу Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 зі сплатою 4,99 % річних за користування кредитними коштами, строком до 02 листопада 2014 року (а.с.12-14, 19).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 було укладено договір застави транспортного засобу марки Peugeot 4008, 2012 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 08 червня 2015 року становить 211 300,93 грн з яких: 51 273,85 грн - прострочений борг; 28 353,04 грн - прострочені проценти; 42,06 грн - строкові проценти; 127 534,64 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 450,51 грн - дебіторська заборгованість; 3 646,83 грн - інші штрафні санкції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави надається іпотекодержателю.

Звертаючи стягнення на майно ОСОБА_2, яким забезпечене виконання зобов'язань за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 910.19281 - автомобіль Peugeot 4008, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, суди повинні були перевірити розмір заборгованості у рахунок погашення якої звернули стягнення на предмет застави.

Однак, визначаючи розмір заборгованості, суди попередніх інстанції у порушення вимоги статей 57, 59 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) прийняли до уваги як належний та допустимий доказ у справі довідку-розрахунок, яка не містить ні періоду нарахування заборгованості, ні процентної ставки за якою вона нарахована.

При цьому судами встановлено, що кредитний договір діяв до 02 листопада 2014 року.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки строк кредитного договору сплив 02 листопада 2014 року, у судів попередніх інстанцій не було передбачених законом підстав стягувати проценти та неустойку, нараховані після закінчення строку договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Оскільки апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині розміру нарахованої заборгованості, на зазначене вище уваги не звернув, фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення спору не встановив, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає закону, підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило