Єдиний унікальний номер 236/2696/18 Номер провадження 22-ц/804/594/19
Єдиний унікальний номер 236/2696/18 Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Номер провадження 22-ц/804/594/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Кішкіної І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №236/2696/18 за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідну допомогу при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року, ухвалене в місті Лиман Донецької області,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що з 20 травня 1993 року по 17 липня 2017 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця». З 01 грудня 2007 року позивач працювала на посаді бухгалтера 1 категорії виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року згідно наказу №1718-ос від 17 липня 2017 року позивач звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 28 квітня 2017 року №645-Н3-1, виданого структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». В наказі зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 18 днів відпустки. Проте відповідач після звільнення позивача не здійснив з нею повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4533,29 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6134,75 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 15486,68 гривень, вихідну допомогу при звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників в сумі 7585,49 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 75595,86 гривень, а всього 109336,07 гривень.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 24911,90 гривень (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 521,55 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи, просить рішення суду скасувати, та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що з 16 березня 2017 року, у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. У зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо. Внаслідок зазначеного заборгованість із заробітної плати за другу половину березня 2017 року по дату звільнення працівників - відсутня.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Луганськ, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Луганськ, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Також зазначило, що сума компенсації у позовній заяві та сума вихідної допомоги завищені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування доводів зазначив, що твердження відповідача про те, що він не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором, то відповідно до чинного законодавства, відсутність первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, вживати усіх необхідних заходів задля збереження первинної документації тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів н позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Таким чином, суд зробив вірний висновок щодо необхідності відхилення таких тверджень відповідача, які він наводив на користь необхідності відмови у задоволенні позову. Щодо твердження відповідача стосовно незаконності стягнення з нього заборгованості по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, то суд першої інстанції в цій частині заявлених позовних вимог прийняв повністю законне та обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Окрім цього, відповідач посилається на те, що суд необґрунтовано завищив суми стягнутого боргу та не взяв до уваги розрахунки боргу, які були надані ним в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Проте, судом був зроблений вірний висновок про неможливість прийняття наданих відповідачем доказів, бо розрахунки, які були надані стороною позивача збігаються з відомостями витребуваними судом з Бахмутсько-Лиманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-7 та з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_1.

Крім того зазначив, що у даній справі відповідачем надано науково-правовий висновок ТТП України, який хоч і складено на бланку ТТП України, підписано фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України та на ньому стоїть печатка ТПП України, але в матеріалах справи відсутні докази того, що інформація про цей документ внесена до Реєстру сертифікатів, як це передбачено п.6.12 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року №44(5) і тому відсутність цієї обов'язкової ознаки для сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) свідчить про недоведеність відповідачем відсутності вини за невиконання своїх зобов'язань за КЗпП України і свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що згідно записів в трудовій книжці БТ-ІІ №6002084 ОСОБА_1 з 20 травня 1993 року працювала на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця». 30 серпня 2004 року ОСОБА_1 переведена на посаду бухгалтера: з 01 грудня 2007 року - 1 категорії «Родаківської дистанції колії» Державного підприємства "Донецька залізниця". Згідно з наказом № 1/ОС від 29 червня 2016 року "Про перепідпорядкування працівників" дію трудового договору з ОСОБА_1 продовжено у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" ПАТ "Українська залізниця", про що також мається запис у трудовій книжці позивача ( а.с.10-13).

Наказом начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17 березня 2017 року №73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року, з 0 год. 00 хв. (а.с.16).

Також судом встановлено, що згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1718-ос від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена 17 липня 2017 року з посади бухгалтера 1 категорії виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.15).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за час вимушеного простою, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня вина відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні, про що свідчать форс-мажорні обставини, які підтверджені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що 17 липня 2017 року була звільнена з Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та просила стягнути заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4533,29 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6134,75 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 15486,68 грн., вихідну допомогу при звільненні у зв'язку зі скороченням штату працівників в сумі 7585,49 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75595,86 грн. (а.с.2-6).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 20 травня 1993 року секретарем машиністкою, наказ №117 від 20 травня 1993 року, 30 серпня 2004 року переведена бухгалтером, наказ №50/а від 30 серпня 2004 року, на підставі наказу начальника ДП «Донецька залізниця» а 310/н від 29 травня 2006 року Родаківська дистанція колії Донецької залізниці перейменована у Родаківська дистанція колії Державного підприємства «Донецька залізниця», 01 липня 2016 року Родаківська дистанція колії Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 17 липня 2017 року звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 28 квітня 2017 року за №645-НЗ-1. (а.с.10-12).

На підставі ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 24911,90 гривень, а саме за березень 2017 року - 2618,93 гривень, за квітень 2017 року - 3151,05 гривень, за травень 2017 року - 3151,05 гривень, за червень 2017 року - 3151,05 гривень, за липень 2017 року - 12839,82 гривень. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами у вигляді розрахунків заробітної плати (а.с.24,121,122,123,124).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості не ґрунтуються на законі.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано наказ про припинення трудового договору (а.с.15), табелі обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року (а.с.81-90).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підрозділ, на якому працював позивач, здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної вади тимчасово не здійснюють свої повноваження необґрунтоване.

Надані позивачем документи: наказ про перепідпорядкування (а.с.13), наказ про припинення трудового договору (а.с.15), наказ про встановленню простою (а.с.16), засвідчені заступником начальника дистанції з кадрових питань та засвідчені печаткою структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки (а.с.18) підписана начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція, головним бухгалтером та заступником начальника дистанції з кадрових питань структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- табелі обліку використання робочого часу (а.с.81-90) засвідчені бухгалтером 2 категорії, начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція та заступником начальника дистанції з кадрових питань та засвідчені печаткою структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- розрахунки заробітної плати (а.с.121-124) засвідчені начальником виробничого підрозділу Родаківська дистанція та головним бухгалтером.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати свідчить про неможливість виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.58-74), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час наявність форс-мажорних обставини може свідчити лише про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги про неправильно проведений розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що невикористана відпустка позивача складає 18 днів, але на підтвердження даного розміру не надано жодних доказів та розрахунків.

В той же час позивач на підтвердження кількості днів - 25 - невикористаної відпустки надав розрахунки (а.с.18), які відповідачем не спростовано.

Так само, відповідач в обґрунтування розміру вихідної допомоги не надав розрахунків розміру середнього заробітку, тобто відомості, викладені в розрахунках заробітної плати, наданих позивачем, відповідачем не спростовані.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач не провів розрахунок по заробітній платі у встановлені Кодексом законів про працю України терміни.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, де відсутній доступ до підприємств галузі, які насильницько захоплені, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності (а.с.45-51).

В обґрунтування заперечень надано науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непоборної сили) №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року (а.с.58-74).

Цим висновком засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачувальними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Крім того, за змістом п.3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5) сертифікат у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутня вина відповідача в невиплаті заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 11 квітня 2019 року

Головуючий