КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:357/9095/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4686/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Ярмола О.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2019 р.

встановив:

у серпні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 - матеріальну шкоду в розмірі 45 154 грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., та на користь ОСОБА_4 - матеріальну шкоду в розмірі 1 852 грн. 70 коп. та моральну шкоду - 10 000 грн., посилаючись на те, що з вини ОСОБА_5 29.09.2015 в м. Біла Церква сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль, а ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивачів - ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі зазначали, що 29.09.2015 у м. Біла Церква сталась ДТП за участю автомобіля марки «Chevrolet Captiva» державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5, під її керуванням, та автомобіля марки «Scoda Felicia», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4 В результаті ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та було ушкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль. Оскільки ДТП сталась з вини ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 просив стягнути на його користь матеріальну шкоду, що становить вартість належного йому автомобіля в сумі 45 154 грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а ОСОБА_4 просив стягнути матеріальну шкоду, яка складається з вартості витрат на лікування в розмірі 1 852 грн. 70 коп. та моральну шкоду розмірі 10 000 грн. У вересні 2018 року позивачами було подано позовну заяву в новій редакції.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року позов було задоволено частково.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2018 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність ОСОБА_5 була застрахована на час ДТП, але позивачі не звертались до страховика про виплату страхового відшкодування та не виконали обов'язку щодо надання страховій компанії письмового повідомлення про ДТП встановленого зразку. Одночасно суд першої інстанції зазначав, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення та склад адміністративного правопорушення, а тому вона не зобов'язана відшкодовувати шкоду, завдану позивачам.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам і судом було порушено норми матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, 29.09.2015 у м. Біла Церква сталась ДТП за участю автомобілів марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5, під її керуванням та марки «Scoda Felicia», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4

Постановою старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області від 30.05.2016 в досудовому розслідуванні №0004 від 30.09.2016 кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В постанові зазначається, що згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_3, мав діяти відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Разом з тим, було встановлено, що ОСОБА_5 порушила пп. 1.5 та 2.3-б. Правил дорожнього руху України, але які не знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням наслідків, оскільки вона не могла виявити технічні пошкодження до настання даної ДТП, але недотрималась вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху України, та направлено копію постанови начальнику сектора Білоцерківського відділу поліції для притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року було встановлено, що ОСОБА_5 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме - керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_3, перед виїздом не перевірила технічно справний стан транспортного засобу, в результаті чого автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, та допустила зіткнення з іншим автомобілем, внаслідок чого автомобілі отримали технічні ушкодження, а ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. ОСОБА_5 в суді вину свою визнала. Однак провадження було закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою судді Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2016 року було скасовано, ухвалено нову постанову, якою у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів для усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

В пп. а) та б) п. 2.3 ПДР закріплено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Згідно п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 у справі №162/498/15-ц, факт закриття провадження в адміністративній справі відносно особи, яка здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки за статтею 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення не звільняє вказану особу від обов'язку відшкодування шкоди, якщо між діями цієї особи та настанням ДТП є причинно-наслідковий зв'язок.

В матеріалах справи міститься копія полісу №АІ/5276356 від 02.09.2015, укладеного між ТДВ СК «Київ РЕ» та ОСОБА_5, забезпеченим засобом за яким є автомобіль марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_3, номер кузова (VIN-код) НОМЕР_4, строк дії з 02.09.2015 до 01.09.2016 (а/с 233 т. 1). Згідно даних з регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 31.05.2018 транспортний засіб марки «Chevrolet Captiva» державний номерний знак НОМЕР_3 з VIN-кодом НОМЕР_5 зареєстрований за ОСОБА_8 (а/с 230 т. 1). Згідно даних з Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 31.05.2018 транспортних засобів за ОСОБА_5 серед зареєстрованих на території Київської області не значиться (а/с 229 т. 1).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Вказана обставина не отримала належної правової оцінки в рішенні суду першої інстанції.

Згідно положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції щодо недотримання позивачами обов'язку повідомити страхову компанію про ДТП шляхом звернення із повідомленням встановленого зразку, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, відповідно до ст. 1.5 вказаного Закону (в редакції станом на час виникнення правовідносин) наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідні підрозділи МВС України) та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Враховуючи те, що договір страхування із ТДВ СК «Київ РЕ» відповідачем було укладено щодо автомобіля марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_3, з номером кузова (VIN-кодом) НОМЕР_4, відомості щодо реєстрації якого відсутні в Регіональному сервісному центрі МВС України в Київській області, відповідальність за спричинену нею матеріальну та моральну шкоду має бути покладено на ОСОБА_5

Відповідно до Висновку №211 експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2015, виготовленого ФОП ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_3, ринкова вартість автомобіля марки «ScodaFelicia» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 45 154 грн. 90 коп., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 33 505 грн. 97 коп. Оскільки позивач не вказував, що згоден передати ушкоджений автомобіль відповідачу в разі стягнення його ринкової вартості, і в матеріалах справи відсутні дані щодо його стану та виконання відновлювального ремонту, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_3 має бути стягнута вартість відновлювального ремонту автомобіля, що становить 33 505 грн. 97 коп.

ОСОБА_4 в результаті даної ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника та рани на правій голені, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Позивачем було надано підтвердження здійснених ним витрат на придбання лікарських засобів на загальну суму 1 852 грн. 70 коп.

За змістом ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір моральної шкоди на користь кожного з позивачів колегія суддів визначає з урахуванням положень ст. 23 ЦК України. Відповідно до цієї статті особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивачі вживають заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін їх звичного образу життя, колегія вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3, завданої йому внаслідок ушкодження належного йому автомобіля, яким він не міг користуватись після ДТП, в розмірі 5 000 грн., а на користь ОСОБА_4, моральну шкоду, завданої йому внаслідок фізичного болю та тривалості лікування з необхідністю носіння гіпсової пов'язки, в розмірі 10 000 грн.

Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачів суму сплаченого ними судового збору при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції, а також вартість публікації оголошення у газеті.

Належного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу представником позивачів надано не було.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 33 505 грн. 97 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1 852 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на користь ОСОБА_3 в сумі 3 440 грн. та на користь ОСОБА_4 в сумі 3 040 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий

Судді