Справа № 310/8389/18
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

за участю позивача та її представника - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Бердянськбуд» про визнання права власності, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Бердянськбуд» про визнання за нею права власності на жилу кімнату АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 01.02.2018р. між нею та відповідачем було укладено договір зворотної фінансової допомоги, на умовах якого вона передала ПрАТ «Бердянськбуд» 70000,00 грн. на строк до 02 березня 2018 року. Проте відповідач в обумовлений строк взяті в неї у борг гроші не повернув та на її вимоги запропонував замість грошей передати у власність жилу кімнату АДРЕСА_1. Вона погодилася з такою пропозицією і 18 червня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір новації, яким вони припинили зобов'язання ПрАТ «Бердянськбуд» щодо повернення їй боргу у розмірі 70000,00 грн., а відповідач брав на себе нове зобов'язання про передачу їй у власність вищезазначену кімнату. Однак, до теперішнього часу відповідач не здійснив документального переведення на неї права власності на предмет договору новації. Просила суд визнати за нею право власності на жилу кімнату АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та її представник - ОСОБА_1 надали суду укладену та підписану мирову угоду про можливість закінчення розгляду даного спору миром. За умовами мирової угоди ОСОБА_2 та ПрАТ «Бердянськбуд» домовилися та вирішили визнати право власності ОСОБА_2 на спірну кімнату, а також дійшли згоди про погашення заборгованості ПрАТ «Бердянськбуд» перед ОСОБА_2 у розмірі 70000,00 грн..

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд, вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Також відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Аналізуючи зміст мирової угоди суд приходить до висновку про невідповідність її умов вимогам закону через відсутність взаємних поступок сторін. Так, визнання права власності позивача на кімнату, не може бути розцінено поступкою відповідача, оскільки є фактичним визнанням позову з настанням правових наслідків визначених предметом позову. Слід зауважити, що визнання представником відповідача позову може лише свідчити про відсутність спору, та як наслідок відсутність підстав для судового захисту позивача, передбачених ч. 1 ст. 15 ЦК України. При цьому, сторони не позбавленні права у позасудовому порядку вирішити питання переходу права власності на нерухоме майно, в рахунок погашення боргових зобов'язань за договором позики, шляхом звернення до нотаріальної контори.

Тобто, сторони фактично просять узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов'зання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Наведене унеможливлює затвердження мирової угоди, та є підставою для відмови і продовженні судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 207 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

У затвердженні мирової угоди від 11 квітня 2019 року, укладеної між ОСОБА_2 та Головою правління Приватного акціонерного товариства «Бердянськбуд» Забаржевським Олександром Владиславовичем - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 квітня 2019 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.М. Дністрян