ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 626/608/18

Провадження № 22-ц/818/1342/19

16 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Державна казначейська служба України;

третя особа - Прокуратура Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Прокуратури Харківської області на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року (суддя Гусар П.І.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Прокуратура Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави в особі Державної казначейської служби України, з третьої особи - прокуратури Харківської області про стягнення моральної шкоди в сумі, яка після уточнення складає 500 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.10.2009 року Харківським міжрайонним транспортним прокурором стосовно неї порушено кримінальну справу №2209007 за ознаками складів злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

28.12.2009 року ст. слідчим Харківської міжрайонної транспортної прокуратури Бурмакою В.А. їй пред'явлено обвинувачення за вказаними статтями, складено обвинувальний висновок і кримінальну справу направлено до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року кримінальну справу направлено Харківському міжрайонному транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

Після проведеного додаткового розслідування відносно неї вдруге складено обвинувальний висновок і справу направлено для розгляду до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.03.2011 року кримінальну справу вдруге направлено Харківському міжрайонному транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

Після проведеного додаткового розслідування втретє складено обвинувальний висновок і кримінальну справу направлено до суду.

Постановою Ленінського районного суду Харківської області від 02.03.2012 року кримінальну справу втретє направлено Харківському міжрайонному транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

Після проведеного додаткового розслідування вчетверте складено обвинувальний висновок і кримінальну справу направлено до суду.

Постановою Ленінського районного суду Харківської області від 03.01.2013 року кримінальну справу вчетверте направлено Харківському міжрайонному транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

Весь час відносно позивачки обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Численні клопотання її захисника про закриття справи за відсутності у її діяннях складу злочину прокуратурою ігнорувалися, а потім взагалі ними була змінена підсудність і передано кримінальну справу до міліції.

28.05.2014 року слідчий СВ ЛВ на ст. Харків-Пасажирський УМВС України на Південній залізниці Зацаринна А.М. винесла постанову про закриття кримінального провадження №0001415 від 22.10.2013 року за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Також позивачка зазначала, що перебувала під слідством 53 місяці, так як з 28.12.2009 року перебувала під слідством, а кримінальну справу закрито лише 28.05.2014 року. Під час незаконного перебування під слідством їй було завдано значних моральних страждань внаслідок психологічного впливу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Жигилій П.В. позовні вимоги підтримали.

Відповідач Державна казначейська служба України просила відмовити в задоволенні первісного позову.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.12.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Харківської області просить рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 93386 гривень.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди у такому завищеному розмірі об'єктивно нічим не підтверджено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права. Зазначає, що державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями. Держава не відповідає по зобов'язаннях державних організацій, які є юридичними особами.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт спричинення їй моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, та наявності підстав для її стягнення, оскільки матеріалами справи підтверджено спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності без законних на те підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 29.10.2009 року Харківським міжрайонним транспортним прокурором Чехуновим Д.М. порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 та ч.1 ст.191 КК України (а.с.84).

Постановою ст. слідчого Харківської міжрайонної транспортної прокуратури Бурмаки В.А. ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення за вказаними статтями, 31.12.2009 року складено обвинувальний висновок і кримінальну справу направлено до суду (а.с.85-96).

Постановами Ленінського районного суду м. Харкова від 02.06.10, 25.03.2011, 02.03.2012, 03.01.2013 року кримінальну справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.191, ч.1 ст.366 КК України чотири рази направлялася Харківському міжрайонному транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування у зв'язку з неповнотою досудового слідства. Однак органами досудового розслідування кожного разу складався новий обвинувальний акт і справа направлялася до суду. (а.с.6-7, 8-9, 99-100, 101-102).

28.05.2014 року слідчий СВ ЛВ на ст. Харків-Пасажирський УМВС України на Південній залізниці Зацаринна А.М. винесла постанову про закриття кримінального провадження №0001415 від 22.10.2013 року за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с.103-105).

Під час проведення досудового та судового слідства відносно позивачки був обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України)).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися.

Чинний КПК України містить главу під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб'єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що діями органів досудового слідства та прокуратури ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилася в тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

Розмір відшкодування у даному випадку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Згідно Закону України № 2629-VIII від 07 грудня 2017 року «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3 723 гривень.

Кримінальна справа відносно ОСОБА_1 порушена 29.10.2009 року постановою Харківського міжрайонного транспортного прокурора Чехуновим Д.М. за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 та ч.1 ст.191 КК України.

28.05.2014 року постановою слідчого СВ ЛВ на ст.Харків-Пасажирський УМВС України на Південній залізниці Зацаринна А.М. кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом 53 місяці та обчислено морально шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Також суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що тривалим розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно позивача, застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд їй була спричинена моральна шкода.

Посилання представника ДКСУ та прокурора в апеляційних скаргах на необхідність визначення розміру моральної шкоди виходячи не з мінімальної заробітної плати, а з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб суд вважає необґрунтованими.

Так, в п.3 Прикінцевих положень Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016 «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» дійсно зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Однак, як вбачається зі змісту даної норми закону, вона розповсюджується саме на ті правовідносини, коли мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. У даному випадку йде мова не про здійснення позивачу виплати, а про відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини, на які вищезазначена норма не розповсюджується.

На думку суду саме з цим пов`язано те, що до ст.13 Закону № 266/94-ВР відповідних змін не було внесено і розмір моральної шкоди визначається виходячи з розміру заробітної плати.

Посилання Державної казначейської служби України у апеляційній скарзі на те, що державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями та в межах коштів, які є в їх розпорядженні, про що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001, тому Державна Казначейська служба не несе відповідальності за дії органів державної влади, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на таке.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг його не спростовують.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко