ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4076/18 Номер провадження 22-ц/814/1040/19Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача Лобач А.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року, ухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст рішення складено - 29 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 в особі представника адвоката Павелка Руслана Сергійовича до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_4 в особі представника адвоката Павелка Р. С. звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2017 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Полтаві капітаном поліції Гнітьком Д.О. складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №502057 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за те, що позивач, керуючи транспортним засобом Geely MR 7180 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1, 28.12.2018 року о 19.25 год. проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року дану постанову скасовано у зв'язку із її протиправністю, провадження у справі закрито. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 року рішення районного суду скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР N0 502057 від 28.12.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП. Як зазначає позивач, незаконними діями поліцейського йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 42500 грн. Представник позивача просить стягнути з держави через державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 42 500,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_4 в особі представника адвоката Павелка Руслана Сергійовича до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням задоволено частково.

Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на

користь ОСОБА_4 3 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постановою інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітана поліції Гнітька Д.О. від 28 грудня 2017 року позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню, оскільки вказана постанова скасована судом як протиправна, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв»язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного дослідження обставин справи, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідач зазначає, що при прийнятті рішення судом не враховано той факт, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перебування у стані напруження чи стресу, наявності моральних страждань та інших негативних наслідків, які б могли завдати моральну шкоду позивачеві. У рішенні суду не надано жодної оцінки діям інспектора патрульної поліції, тим більше не визнано такі дії протиправними чи незаконними, а факт скасування постанови не є беззаперечним доказом протиправності дій інспектора патрульної поліції. Отже, при прийнятті рішення у справі судом не обгрунтовано ні факт існування моральної шкоди, ні протиправність дій інспектора патрульної поліції, які б могли завдати таку шкоду, ні причинного зв»язку між ними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що 28 грудня 2017 року інспектором роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітаном поліції Гнітьком Д.О. складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №502057 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що останній, керуючи транспортним засобом Geely MR 7180 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1, 28.12.2018 року о 19.25 год. в м. Полтава, вул. Харківське шоссе, 2, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с. 7).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року постанову інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітана поліції Гнітька Д.О. серії БР № 502057 від 28.12.2017 року про притягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП - скасовано, як протиправну, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с. 8-9).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР N0 502057 від 28.12.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, в іншій частині позовних відмов відмовлено ( а.с. 11-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що постановою інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітана поліції Гнітька Д.О. від 28 грудня 2017 року позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню, оскільки вказана постанова скасована як протиправна, тому ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ст. ст. 23, 1167, 1174 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про національну поліцію».

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з держави через державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 42 500 грн., завданої незаконним рішенням Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, що виявилося у незаконному притягненні інспектором роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітаном поліції Гнітьком Д.О. позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Обгрунтовуючи правові підстави позову, предмет та підстави якого представник позивача визначив самостійно, останній посилається на вимоги ст. 23, ч. 2 ст. 1167, 1176,1173 ЦК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію». При цьому, представник позивача у позові обгрунтовує відсутність підстав для залучення у справі Державної казначейської служби, як у якості відповідача, так і у якості третьої особи.

Вбачається, що відповідачем по справі представник позивача вказав Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, .

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції не перевірив чи є вказаний відповідач належним відповідачем у справі, а саме чи є він окремою юридичною особою, чи є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, оскільки, як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказаний вище має саме Департамент патрульної поліції, місце знаходження якого м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, а не Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції(а.с. 18-20). Стороною позивача не надано доказів того, що зазначений у позові відповідач є самостійною юридичною особою, який має відповідний код ЄДРПОУ. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що представник Лобач А.В. у справі брала участь по довіреності від 04.01.2018 р. від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (а.с. 53), який не є відповідачем у справі.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд першої інстанції вказав, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення, яке у подальшому скасовано судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження.

При цьому, задовольняючи частково позов, покладаючи цивільно-правову відповідальність на відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ухвалюючи судове рішення на захист порушеного права саме у той спосіб, у який просив представник позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги діючого законодавства, зокрема, стягуючи кошти на користь позивача з держави через державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, суд залишив поза увагою, що збитки, спричинені працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, які виконують свої обов»язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону України «Про національну поліцію», дійсно компенсуються державою за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, проте, цей орган до участі у справі не залучений в якості співвідповідача.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 1304.2011 р. 3 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Верховний Суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Виходячи із положень, передбачених ст. ст 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом, представником позивача в якості відповідача залучено лише Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, та не залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, як орган, на який законом покладено обов'язок безспірного списання коштів державного бюджету.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду про часткове задоволення позову без залучення до участі у справі як відповідача Державне казначейство України, питання про права і обов»язки якого вирішено судовим рішенням.

Апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду не має процесуального права залучати до участі у справі осіб.

Крім цього, при вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. В цій частині рішення суду першої інстанції є немотивованим.

З огляду на викладене апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав незалучення в якості співвідповідача Державної казначейської служби України, як органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, залучення до участі у справі неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуУправління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в особі представника адвоката Павелка Руслана Сергійовича до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов