ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4268/19 Справа № 212/7783/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позову зазначив, що він у період часу з 10.09.1997 року по 13.05.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. В наслідок того, що працював у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом форми П-4 розслідування професійного захворювання.

Висновком МСЕК позивачу встановлено первинно ступінь втрати професійної працездатності 50% та третю групу інвалідності.

Внаслідок цього, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. У звязку з ушкодженням здоровя було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички.

В звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він не може повноцінно забезпечувати свою родину, всі кошти витрачає на своє лікування із-за чого почуває себе неповноцінною людиною, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 148920,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 50000,00 гривень (пятдесят тисяч гривень 00 коп.) за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою професійної працездатності, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.(одна тисяча пятсот гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 гривні (сімсот чотири гривні 80 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідачОСОБА_2 акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, щоПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному звязку з ушкодженням здоровя та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1, тому вважає висновок суду першої інстанції про обовязок підприємства відшкодувати позивачу моральну шкоду, помилковим.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України.

Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції надав більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача машиністом розливних машин, горновим з 10.09.1997 року по 13.05.2016 року .

Згідно п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №28 від 05.07.2018 року професійне захворювання виникло за таких обставин: ОСОБА_1, працюючи з 23.10.2001 року по 13.05.2016 року горновим доменної печі ДЦ №1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», здійснював комплекс робіт по підготовці ливарного двору до випуску; випуск чавуну та шлаку з доменної печі, заміну фурм та брав участь в ремонтних роботах. Підпадав під дію факторів важкості праці, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Працюючи в ДЦ №1 КДГКМ «Криворіжсталь»: з 10.09.1997 по 23.10.2001 машиністом розливних машин, також підпадав під дію шкідливих виробничих факторів важкості праці.

Відповідно до п.17 вказаного вище Акту, причиною професійного захворювання визначено фізичне перенавантаження: маса підіймання та переміщення вантажу 35 кг при СН до 30 кг.; робоча поза: в незручній позі 38% при СН до 25%, нахил тулуба 350 раз при СН 51-100 раз. Згідно з вимогами ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» за №248 від 08.04.2014.

Оглядом МСЕК 14.08.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, з переоглядом в 2019 році.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.153, ст.173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст.4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно положень ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання нещасних випадків, професійних захворювань, іншого пошкоджень здоров'я чи настання смерті були б неможливими.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, судом першої інстанції обґрунтовано покладено на відповідача, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, колегія суддів відхиляє, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, Аком розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №28 від 05.07.2018 року встановлено, що причиною професійного захворювання визначено фізичне перенавантаження: маса підіймання та переміщення вантажу 35 кг при СН до 30 кг.; робоча поза: в незручній позі 38% при СН до 25%, нахил тулуба 350 раз при СН 51-100 раз. Згідно з вимогами ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» за №248 від 08.04.2014.

Отже, причинами виникнення у позивача професійного захворювання стали недосконалість робочого місця, виконання робіт пов'язаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми, виконання робіт в умовах впливу підвищеного фізичного навантаження, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності визначеного судом розміру моральної шкоди засадам розумності, виваженості і справедливості та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання-50%, встановлення третьої групи інвалідності, наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, а також те, що уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у звязку з отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: