Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 357/13897/16-ц

провадження № 61-2678св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Кулакова Віталія Вікторовича як представника ОСОБА_5 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у складі судді Цуранова А. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Олійника В. І., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначив про те, що 15 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у нього в борг 400 тис. дол. США зі строком повернення до 01 серпня 2016 року.

В забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за договором позики між ним та ОСОБА_6 15 грудня 2015 року укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання зобов'язань боржником у сумі, що дорівнює 200 тис. грн.

Посилаючись на невиконання позичальником умов укладеного кредитного договору, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 12 078 400 грн боргу, з яких 10 032 000 грн основна сума боргу, 2 046 400 грн штраф, що передбачений умовами договору за неналежне виконання грошового зобов'язання; стягнути з ОСОБА_8 на його користь 200 тис. грн заборгованості та вирішити питання про судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 12 078 400 грн заборгованості за договором позики від 15 грудня 2015 року, яка складається з 10 032 000 грн боргу, 2 046 400 грн штрафу, та судові витрати у справі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 200 тис. грн заборгованості за договором позики. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 не виконав умови укладеного договору позики, борг у визначений договором строк не повернув, ОСОБА_6 як поручитель має нести солідарно з боржником відповідальність за порушення умов договору позики в межах суми, визначеної договором поруки.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Висновком експертизи, проведеної апеляційний судом за клопотанням адвоката ОСОБА_5, підтверджено належність підпису в договорі позики від 15 грудня 2015 року в графі «позичальник» саме ОСОБА_5 Належних та допустимих доказів на спростування заявлених ОСОБА_4 вимог відповідач не надав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 01 лютого 2019 року до Верховного Суду, адвокат Кулаков В. В. як представник ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року, і направити справу на новий розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

25 лютого 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням вимог процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач та відповідач ОСОБА_5 проживають у м. Херсоні, однак спір розглянуто Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за місцем реєстрації другого з відповідачів ОСОБА_6, не зважаючи на те, що на час звернення з цим позовом ОСОБА_6 знятий з реєстрації за вказаною позивачем адресою, тобто суд першої інстанції порушив правила підсудності, а апеляційний суд цей недолік не виправив. Уклавши на забезпечення договору позики договір поруки з ОСОБА_6, кредитор штучно змінив підсудність.

Суд апеляційної інстанції зобов'язаний був дослідити обставини укладання договору поруки та належність підпису на ньому ОСОБА_6, оскільки факт не підписання останнім цього договору підтверджується висновком експерта, що міститься в матеріалах справи та знімає питання можливості розгляду справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, однак цього не зробив.

ОСОБА_5 договір позики не підписував, з ОСОБА_4 не знайомий та жодних відносин з ним ніколи не мав, про що готовий був підтвердити як свідок, однак

апеляційний суд це клопотання проігнорував.

Матеріали справи містять висновок експерта Українського центру судових експертиз, згідно з яким під сумнів ставиться належність підпису у договорі позики в графі «позикодавець» ОСОБА_4, що дозволяє ставити під сумнів висновок суду про встановлення факту передачі грошових коштів саме ОСОБА_4 ОСОБА_5, в тому числі укладання такого договору та підписання процесуальних документів. Однак апеляційний суд не надав оцінки такому висновку та не задовольнив їх клопотання про виклик ОСОБА_4 в судове засідання для допиту в якості свідка.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу, однак незважаючи на те, що висновки раніше проведеної експертизи суперечать матеріалам справи, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 15 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого позивач (позикодавець) передав, а відповідач (позичальник) отримав у борг грошові кошти в розмірі 400 тис. дол. США, що за курсом НБУ на день укладення договору складало 9 524 000 грн, зі строком повернення до 01 серпня 2016 року.

Пунктом 10 договору позики установлено, що цей договір уважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові.

Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника (пункти 9, 9.1 договору позики).

Відповідно до пункту 4 договору позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику в строк та на умовах, передбачених цим договором. За прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 20 % від несвоєчасно поверненої суми (пункт 6.1. договору позики).

З метою належного виконання позичальником умов договору позики 15 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником за основним договором у сумі, що дорівнює 200 тис. грн (пункт 2.2 договору поруки).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року за клопотанням ОСОБА_5 у справі призначено судову технічно-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експерту КНДІСЕ.

За результатом проведення судової почеркознавчої експертизи складено висновок експерта від 28 листопада 2017 року № 17539/17540/17-32, а за результатом проведення судової технічної експертизи документів - висновок експертів від 11 жовтня 2018 року № 17538/17-34/21666?21669/18-34/21670?21672/18-31.

Висновком експерта КНДІСЕ від 28 листопада 2017 року № 17539/17540/17-32 установлено, що підпис від імені ОСОБА_5 в договорі позики від 15 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в розділі цього договору «Підписи сторін» в графі «Позичальник» виконано рукописним способом, а саме кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_5 в договорі позики в розділі цього договору «Підписи сторін» в графі «Позичальник» виконаний ОСОБА_5

Висновком експертів КНДІСЕ від 11 жовтня 2018 року № 17538/17-34/21666?21669/18-34/21670?21672/18-31 встановлено, що підписи в графі «Позикодавець» від імені ОСОБА_4 та підпису в графі «позичальник» від імені ОСОБА_5, які містяться в досліджуваному договорі позики, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, датованому 15 грудня 2015 року, виконані рукописно кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового кольору різних відтінків. Друкований текст в договорі позики, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, датованому 15 грудня 2015 року, нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (пристроїв) з лазерним способом друку тонером чорного кольору. Підпис від імені ОСОБА_5 виконаний після нанесення друкованого тексту на зворотній сторінці договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, датованого 15 грудня 2015 року. Встановити період виконання підпису в графі «Позикодавець» від імені ОСОБА_4 та підпису в графі «Позичальник» від імені ОСОБА_5 та період виготовлення договору позики неможливо, у тому числі і через відсутність у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України (в чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до частини першої статті 113 ЦПК України (в чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

ОСОБА_4 за своїм вибором звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вимогами до двох відповідачів, за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального округу ДМС України УДМС України в Київській області від 20 грудня 2016 року ОСОБА_6 03 червня 2014 року знято з реєстрації по АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, адреси куди він вибув не вказано.

Частиною третьою статті 122 ЦПК України (в чинній на час відкриття провадження у справі редакції) передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Встановивши, що ОСОБА_6 знято з реєстрації за вказаною позивачем адресою та ураховуючи відсутність інформації про нове місце його реєстрації чи проживання, суд першої інстанції обґрунтовано відкрив провадження у цій справі з дотриманням норм ЦПК України (в чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі редакції).

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_5 про розгляд справи міськрайонним судом 07 лютого 2017 року, оскільки судова повістка надіслана судом ОСОБА_5 не за місцем його проживання, а оголошення про виклик його в судове засідання розміщено у газеті «Час Київщини», яка є місцевою газетою Київської області, а не Херсонської, де проживає відповідач. Крім того, підстави для оголошення в газеті, що передбачені частиною дев'ятою статті 74 ЦПК України (в чинній на час розгляду судом першої інстанції справи редакції), були відсутні.

Зазначене ставить під сумнів правомірність заочного розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з факту доведеності підпису ОСОБА_5 договору позики, що є підтвердженням отримання ним позики в розмірі, передбаченому договором.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_5 заперечував факт знайомства з позивачем і відповідачем ОСОБА_6 та сам факт отримання у ОСОБА_4 грошових коштів у борг, у зв'язку з чим він 28 березня 2017 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про підроблення ОСОБА_4 договору позики від 15 грудня 2015 року, відомості про яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001171, матеріали кримінального провадження № 0001171 скеровано до Корабельного відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області для проведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_5, крім іншого, просив допитати його, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якості свідків з приводу обставин укладення договору позики. При цьому посилався на наявний в матеріалах справи висновок експерта № 1-17/12 від 17 грудня 2018 року проведений за заявою адвокат ОСОБА_5 Кулакова В.В., згідно з яким підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Позикодавець», нижче реквізитів позикодавця в фотокопії договору позики від 15 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та підпис від імені ОСОБА_4, електрографічне зображення якого міститься, навпроти рукописного запису прізвища «ОСОБА_4» в електрокопії заяви від імені ОСОБА_4 на ім'я начальника відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління поліції у Херсонській області Вакуленка від 05 квітня 2017 року, виконані різними особами.

Однак, апеляційний суд не перевірив обставини, на які в обґрунтування заперечень проти позову посилався відповідач, його клопотання та висновок експерта № 1-17/12 від 17 грудня 2018 року залишив без відповідної правової оцінки.

Крім того, апеляційний суд не надав належної правової оцінки тим обставинам, що 29 березня 2018 року слідчим управління ГУ НП в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0000314 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта від 28 листопада 2017 року № 17539/17540/17-32, який є єдиним доказом підписання ОСОБА_5 договору позики від 15 грудня 2015 року та який суд поклав в основу рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частиною першою статті 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересифізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 3,4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України).

Аналогічні положення містив ЦПК України в чинній на час розгляду справи судом першої інстанцій справи та на час відкриття апеляційного провадження та вчинення апеляційним судом деяких процесуальних дій редакції.

Апеляційний суд, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, правомірність заочного розгляду справи яким є сумнівним, порушив принцип цивільного судочинства рівності та змагальності сторін та права ОСОБА_5 як відповідача у справі, що передбачені процесуальним законодавством.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на наведене належної уваги не звернув та в порушення вимог статті 12 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи. У достатньому обсязі не перевірив заперечення ОСОБА_5 проти позову, у зв'язку із чим залишив поза увагою положення статті 110 ЦПК України, згідно з якою висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, а також положення статті 113 цього Кодексу, відповідно до якої, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суди першої й апеляційної інстанцій не дотрималися встановленого нормами процесуального права принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Суди обмежилися лише доказами, наданими позивачем, чим порушили права відповідача.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Кулакова Віталія Вікторовича як представника ОСОБА_5 задовольнити частково

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат