Провадження №2/654/475/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря Друговин В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу №766/19465/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 у судовому порядку звернулася до ОСОБА_4 з позовом, у якому просить визнати договір про спільну діяльність недійсним.

Позов мотивовано тим, що 20.08.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір №1 про спільну діяльність.

Відповідно до п.1.1 Договору учасники за цим договором приймають на себе зобовязання обєднати свої вклади і спільно діяти для досягнення спільної мети.

п.1.2. Договору зазначає "на підставі цього Договору Учасники зобовязуються спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських будівель, разом з земельною ділянкою, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул.Морська, 3, а також спільно діяти в проведенні ремонтних робіт, оплаті комунальних послуг, інших обовязкових платежів для утримання і обслуговування придбаного спільно майна та здійснення спільного використання придбаного майна, отримання і погашення кредиту, згідно кредитного договору".

Позивач зазначає, що в Договорі не зазначено види та обсяг внесків кожної із сторін, що є істотною умовою для даного виду договорів.

Не зазначено також в якому виразі оцінюється такий внесок, а саме: грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння або також ділова репутація та ділові звязки.

Також позивач зазначає, що учасники Договору не вважали його дійсним, тому і не спрямовували свої дії на виконання його умов. Доказом зазначеного слугують ті обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не обмінювались наявною в їх розпорядженні інформацією з питань, що становлять взаємний інтерес учасників; щомісячно не проводили спільні консультації з управління майном; не виконували спільні замовлення і замовлення один одного щодо предмета спільної діяльності; не здійснювали додаткові вклади в спільну діяльність; не несли витрати і збитки пов?язані із спільною діяльністю пропорційно вартості вкладу в спільне майно, а також не виконували інші зобов?язання, які передбачені Договором, що суперечить розділу 2 Договору №1 про спільну діяльність.

Окрім цього Договором передбачено, що спільна діяльність здійснюється відповідно до програми робіт, що додається до цього Договору (Додаток №1), в якій зазначено порядок, терміни, етапи, вартість та інші умови спільної діяльності (п.2.2 Договору); вклад учасників і форма вкладу здійснюється згідно Додатку №2 до Договору (п.5.1, 5.2 Договору), однак позивач стверджує, що вказаних Додатків не існує, що вказує на те, що учасники знову ж таки не прагнули настання юридичних наслідків в результаті укладання зазначеного договору.

Також ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила, що 07.10.2016 ОСОБА_5 звернулась до Голопристанського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на частку в майні, яке є спільною сумісною власністю, визнання прав власності на частку в майні, зменшити суму заборгованості на суму вартості частки. Даний позов стосувався нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою на якій вони розташовані площею 0,2421 га в с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області по вул.Морська, 3, які на праві приватної особистої власності належать Позивачу. Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_5 посилалась саме на договір простого товариства.

04.05.2017 ОСОБА_5 подала до суду уточнену позовну заяву з аналогічними вимогами, пред?явленими до ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Однак під час розгляду справи Голопристанським районним судом Херсонської області було встановлено, що задовольнити позовні вимоги не вбачається за можливе, оскільки, зокрема, "сторони не узгодили між собою розмір (вартість) вкладів у спільну діяльність, їх різновиди, спосіб їх внесення та строки їх внесення, що є істотними умовами договору про спільну діяльність та передбачено п.5 Договору, то договір про спільну діяльність 20.04.2008 між сторонами не є укладеним, тобто не несе для сторін такого договору жодних юридичних наслідків (не створює для сторін такого договору жодних прав та не покладає обовязків)"

Позивача просить суд визнати Договір №1 про спільну діяльність від 20.04.2008 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити їхні позовні вимоги. А також вважає заперечення представника третьої особи необґрунтованими, адже третя особа ОСОБА_5 не має жодного відношення до ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявились, але надали суду заяву в якій пояснили, що позовні вимоги ОСОБА_3 визнають та не заперечують щодо розгляду справи за їх відсутності.

Представник третьої особи в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки, ОСОБА_3 звернулась з позовною заявою в суд з пропуском позовної давності. Договір з ОСОБА_4 вона уклала в 2008 році, а звернулась в суд щодо визнання його недійсним в 2018 році, пройшло майже 10 років. Також підтвердженням виконання сторонами договору №1 про спільну діяльність є два договори від 21.04.2008 щодо придбання (згідно п.1.2 договору) на імя ОСОБА_3 жилого будинку з будівлями і земельною ділянкою по вул.Морській, 3 в с.Залізний Порт.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Скасоване рішення Херсонського міського суду від 25.04.2018, Херсонський апеляційний суд в постанові від 29.11.2018 визнав доказаним те, що 20 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір №1 щодо спільної діяльності. Згідно з п.1.2 цього договору його учасники (ОСОБА_3 та ОСОБА_4М.) зобовязуються спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських прибудов разом із земельною ділянкою площею 0,2421 га по вул.Морська, 3, с.Залізний Порт, Голопристанського району, Херсонської області. З врахуванням рішення апеляційного суду Херсонської області 01.03.2011 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 142056,10грн, а також того, що рішення не виконано і виконавчою службою 11.05.2011 винесена постанова щодо відкриття виконавчого провадження, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 повністю відмовлено. (а.с.32-34)

ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 уклали договір про спільну діяльність з метою придбання житлового будинку, з господарчими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою, на якій вони розташовані площею 0,2421 га в с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області вул.Морська, 3. Предметом даного договору визначено, що: учасники за цим договором приймають на себе зобовязання обєднати свої вклади і спільно діяти для досягнення спільної мети; на підставі цього договору учасники зобовязуються спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських будівель, разом з земельною ділянкою, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області вул.Морська, 3, а також спільно діяти в проведенні ремонтних робіт, оплаті комунальних послуг, інших обовязкових платежів для утримання і обслуговування придбаного спільно майна та здійснення спільного використання придбаного майна, отримання і погашення кредиту, згідно кредитного договору. При цьому придбання вищезазначеного будинку разом з господарськими будівлями та земельної ділянки здійснюється ОСОБА_3 на своє імя. (а.с.7-9)

З рішення суду від 10.07.2017 вбачається, що ОСОБА_6, зверталась з позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків на частку у спільному майні за договором, визнання права власності на частку нерухомого майна. Але вказаним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.07.2017 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. (а.с.10-12)

Згідно ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 05.09.2017 по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особи Корабельний районний відділ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області, ПАТ "ДельтаБанк" про переведення прав та обовязків на частку у спільному майні за договором, визнання права власності на частку нерухомого майна - відмовлено та встановлено, що у жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2011 з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто 1 420056,10грн. боргу за договором позики, яке ОСОБА_4 не виконує. (а.с.13-15)

21.04.2008 ОСОБА_3 уклала з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір на суму 200 000дол.США строком до 21.04.2028, за умовами якого (п.1.4) він надавався позичальниці саме на придбання житлового будинку, за адресою: с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області вул.Морська, 3 та земельну ділянку площею 0,2421 га за цією ж адресою, зареєструвавши в установленому законом порядку своє право приватної власності на зазначене майно.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором були укладені договір іпотеки, предметом якого є вищезазначене нерухоме майно, договір поруки, поручителем за яким ОСОБА_4, що сторонами визнається, а також договір поруки, поручителем за яким ОСОБА_7

Зазначений договір простого товариства не містить умов щодо вкладів його учасників безпосередньо вкладу ОСОБА_4, та внесення нею з урахуванням ст.1134 ЦК України майна, яким вона володіла на праві власності.

Внесення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майна, яким вони володіли на праві власності для майнових вкладів, не доведено, також не доведено створення (придбання) внаслідок їхньої спільної діяльності майна, для якого мав би бути встановлений правовий режим спільної часткової власності.

За умовами договору простого товариства ОСОБА_3 зобовязалася здійснити переоформлення права власності ОСОБА_4 на 50% будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,2421 га, які розташовані за адресою: с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області вул.Морська, 3 після погашення кредиту.

Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок с.Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області вул.Морська, 3 та земельна ділянка площею 0,2421 га за цією ж адресою є обєктом спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, набуте за договором простого товариства від 20.04.2008.

За викладених обставин, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.366 ЦК України.

Колегія суддів прийшла до висновку про виключення з мотивувальної частини рішення висновків суду, як передчасних, про те, що договір є неукладеним, оскільки суд першої інстанції пославшись на те, що сторони не узгодили між собою розмір (вартість) вкладів у спільну діяльність, їх різновид, спосіб їх внесення та строки їх внесення, що є істотними умовами договору про спільну діяльність та передбачено п.5 договору, то договір про спільну діяльність 20.04.2008 між сторонами не є укладеним, тобто не несе для сторін такого договору жодних юридичних наслідків (не створює для сторін такого договору жодних прав та не покладає обовязків), оскільки зазначений договір не є предметом спору, а є доказом по справі, оцінка якому повинна надаватися в установленому процесуальним законом порядку.

Відповідно до положень ст.1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобовязання обєднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до положень ст.ст.1133-1140 Цивільного кодексу України для договорів простого товариства суттєвими є умови про взаємні права та обовязки учасників спільної діяльності, обовязки кожного з них, розмір та порядок передання учасниками грошових та майнових внесків у спільну діяльність, питання координації спільних дій учасників або ведення спільних справ, умови про правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, порядок його використання та покриття витрат на його утримання, участь сторін договору у результатах спільних дій, строк дії договору та умови його припинення.

Відповідно до ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників. Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється рішенням суду. Обовязки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, повязаних із виконанням цих обовязків, встановлюються договором простого товариства.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже сторони не узгодили між собою розмір (вартість) вкладів у спільну діяльність, їх різновид, спосіб їх внесення та строки їх внесення, що є істотними умовами договору про спільну діяльність та передбачено п.5 договору, то договір про спільну діяльність 20.04.2008 між сторонами не є укладеним, тобто не несе для сторін такого договору жодних юридичних наслідків (не створює для сторін такого договору жодних прав та не покладає обовязків), а оскільки він є неукладеним, тому не може бути визнаний недісним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 638, 1130, 1133-1140 ЦК України суд,

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.04.2019 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Суддя М. А. Данилевський