КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/30919/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Юзькова О.Л.

09 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та просив зобов'язати відповідача в межах виконавчого провадження № 43496058 припинити розшук автомобіля DAEWOO LANOS TF696, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2 Вирішити питання розподілу судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість.

Зазначає, що скасування рішення на підставі якого видавався виконавчий лист є підставою саме для закінчення виконавчого провадження, та відповідно для скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання такого рішення, в тому числі і припинення розшуку майна боржника, що поновить права скаржника.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній, просив останню задовольнити.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5922/2019
Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи обізнаними про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими в зв'язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити вимоги позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 30.05.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого листа № 2-3359/11, виданого 15.11.2013 Шевченківським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» суму у розмірі 3 191 130,12 грн. та судових витрат (а. с. 5).

30.05.2014 державним виконавцем в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої на все майно боржника ОСОБА_2 накладено арешт(а. с. 6).

В подальшому 15.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля DAEWOO LANOS TF696, кузов легковий седан - В, № кузова НОМЕР_1, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2, свідоцтво НОМЕР_3 від 29.03.2005, що належить боржнику (а. с. 7).

22.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а. с. 8).

15.09.2016 Шевченківським районним судом м. Києва за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення заяву задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2011 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано (а. с. 9), але розгляд вказаної справи триває до часу розгляду вищезгаданого позову в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що рішення суду , на підставі якого державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_2 19.07.2018 подано заяву на ім'я начальника відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві про припинення розшуку майна боржника (а. с. 10).

У відповідь на звернення, позивача повідомлено про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_2, зважаючи на те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та постанова про повернення виконавчого документа (а. с. 11).

Позивач зазначає, що автомобіль до цього часу перебуває у розшуку, що порушує його права, а тому він і звернувся до суду з даним позовом, з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження».

При розгляді справи в суді першої інстанції суд правильно встановив, що на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про виконавче провадження» N 606-XIV в редакції від 21 квітня 1999 року зі змінами та доповненнями (далі Закону).

Відповідно до вимог ст. 47 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

У раз повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином, законодавець передбачив випадки за якими виконавчий лист може бути повернутий стягувану та правові наслідки повернення виконавчого документу стягувану без виконання.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред'явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв'язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що саме закриття виконавчого провадження було єдиною підставою для ), скасовуються вжитих державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Матеріали справи не містять даних про те, що державний виконавець виносів постанову про закінчення виконавчого провадження по даній справі в наслідок чого у нього не було правових підстав для скасування примусових заходів прийнятих під час примусового виконання рішення.

Також матеріали не містять даних про те, що позивач оскаржував дії державного виконавця з приводу не винесення ним вищезгаданої постанови.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють мотиви та підстави позову по яким суд першої інстанції зробив висновки з якими погоджується суд апеляційної інстанції в зв'язку з чим вони не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11.04.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова