ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/856/19

Апеляційне провадження № 22ск/4823/3/19

Чернігівський апеляційний суд в особі судді Шитченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням від 22 грудня 2009 року Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа-Банк» задовольнив та стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за договором про надання траншу від 30 липня 2008 року у розмірі 295878,44 грн.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 29 вересня 2017 року (згідно з відбитком штампу поштового відділення) ОСОБА_1 звернулась із заявою про скасування зазначеного рішення третейського суду. У мотивування своєї заяви зазначила, що кредитні кошти отримувались у доларах, а грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, отже справа, в якій прийняте рішення, не підвідомча третейському суду.

Одночасно у своїй заяві ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на подачу заяви про скасування рішення третейського суду, зазначивши, що у матеріалах третейської справи відсутні відомості щодо отримання нею копії рішення третейського суду, оскільки конверти повертались неврученими у зв'язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Про оскаржуване рішення вона дізналась від інших сторін у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (а.с. 17), за результатами розгляду якої 12 грудня 2017 року суд постановив ухвалу, якою поновив ОСОБА_1 строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, задовольнив заяву ОСОБА_1 та скасував повністю рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року у справі за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 25-28).

Постановою від 12 березня 2018 року Апеляційний суд Чернігівської області залишив без задоволення апеляційну скаргу ПАТ «Альфа Банк», а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року - без змін (а.с. 70-71).

Постановою від 27 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково задовольнив касаційну скаргу ПАТ «Альфа Банк». Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2018 року скасував, а справу передав на новий розгляд до Чернігівського апеляційного суду як суду першої інстанції (а.с. 115-118).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно з ч. 5 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого ч.ч. 5, 6 цієї статті, повертається (ч. 7 ст. 454 ЦПК України).

З матеріалів третейської справи № 4022-2/09 вбачається, що оскаржуване рішення постановлене третейським судом 22 грудня 2009 року. ОСОБА_1 була стороною у даній справі у статусі відповідача. Таким чином, строк подачі заяви про скасування рішення третейського суду для неї сплинув 22 березня 2010 року.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, ОСОБА_1 зазначала, що розгляд справи третейським судом проведено без її участі, у матеріалах третейської справи відсутні належні відомості щодо отримання нею копії рішення третейського суду, оскільки копія рішення надсилалась за адресою АДРЕСА_1, але вона була зареєстрована та фактично проживала АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті. Про наявність оскаржуваного рішення дізналась лише 01 вересня 2017 року, коли отримала його копію від ОСОБА_2

Вирішуючи заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на подачу заяви про скасування рішення третейського суду, суд виходить з такого.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення основного Закону в ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Тобто, передумовою поновлення порушеного процесуального строку є наявність обставин, що можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду з боку ОСОБА_1

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року оспорюється заявницею майже через вісім років після його постановлення.

З матеріалів третейської справи вбачається, що 30 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання траншу № SME0016093, який є невід'ємною частиною Рамкової угоди № SMERS01284 від 30 липня 2008 року, про надання останньому кредиту в сумі 65000 доларів США, зі сплатою 15,75 % річних, цільове використання кредиту - задоволення неспоживчих потреб (а.тр.с. 13-15).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 23 грудня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № SMERS01284/3, згідно з яким остання взяла на себе зобов'язання за зобов'язаннями ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору від 30 липня 2008 року (а.тр.с. 28-29). У вказаному договорі поруки зазначено, що поручитель зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3, що, у свою чергу, засвідчено особистим підписом ОСОБА_1

У той же час, надана ОСОБА_1 до заяви про скасування рішення третейського суду копія паспорта містить відмітку ВГІРФО Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області про те, що з 29 січня 2008 року відповідач зареєстрована АДРЕСА_2 (а.с. 7 зворот). Тобто станом на дату укладення договору поруки від 23 грудня 2008 року ОСОБА_1 вже була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, проте, дані про зміну свого зареєстрованого місця проживання під час укладення договору поруки працівникам банківської установи не повідомила.

Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про третейські суди», обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами та третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку, погодженому сторонами і за вказаними ними адресами. У постійному діючому третейському суді порядок обміну документами та письмовими матеріалами визначається регламентом третейського суду.

За змістом ст. 66 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» копія позовної заяви направляється іншій стороні (опис вкладення про відправлення цінного листа, виписка із реєстру поштових відправлень тощо). Зазначені норми третейським судом були дотримані.

За наведених обставин, маючи у наявності адресу поручителя ОСОБА_1, яка була зазначена у договорі поруки (АДРЕСА_1), ПАТ «Альфа-Банк» обґрунтовано та в межах погодженого між сторонами порядкку направляло останній вимогу про дострокове повернення кредиту від 03 листопада 2009 року (а.тр.с. 72) та копію позовної заяви (а.тр.с. 77) саме за указаною адресою.

За цією ж самою адресою третейський суд надсилав ОСОБА_1 копію ухвали про початок розгляду третейської справи від 08 грудня 2009 року (а.тр.с. 3). Копія рішення третейського суду від 22 грудня 2009 року (а.тр.с. 87) також була направлена ОСОБА_1 за указаною нею у договорі поруки адресою, але зазначена кореспонденція повернулася до третейського суду не врученою з відміткою працівників поштового зв'язку «За закінченням терміну зберігання» (а.тр.с. 92, 104).

Матеріали третейської справи не містять даних про те, що заявник повідомляла банківську установу про зміну місця проживання або реєстрації.

Отже, ОСОБА_1 у належний спосіб повідомлялась третейським судом про початок розгляду третейської справи, і їй у належний спосіб була направлена копія рішення третейського суду, тому посилання заявника про недотримання третейським судом процесуальних норм є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, в ухвалі від 10 березня 2010 року Новозаводського районного суду м. Чернігова, якою було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання заяви повідомлена в установленому законом порядку, про що у матеріалах справи містяться зворотні поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомила (а.с. 1-3 справи № 2-882/10). Наведене, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про обізнаність заявника щодо існування оспорюваного рішення третейського суду ще у 2010 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, строк, передбачений п. 1 ч. 5 ст. 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим), поновленню не підлягає, тобто його закінчення є безумовною підставою для повернення заяви. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного суду від 04 червня 2018 року у справах №№ 796/37/2018, 795/305/18-ц.

Посилання ОСОБА_1 в своїй заяві про те, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню, правового значення для правильного вирішення справи не має, так як заявник є стороною (відповідачем) у справі, яка розглянута третейським судом, а тому преклюзивний строк для неї на оскарження рішення третейського суду від 22 грудня 2009 року закінчився 22 березня 2010 року, тобто через дев'яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом.

Іншого порядку обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальне законодавство не містить.

Чинним процесуальним законодавством передбачена можливість повернення заяви про скасування рішення третейського суду, яка подана після закінчення строків, встановлених ч.ч. 5 і 6 ст. 454 ЦПК України, лише до відкриття провадження у справі за такою заявою. Разом із тим, провадження у цій справі було помилково відкрито ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року без вирішення клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду (а.с. 17). Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи наведене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року слід відмовити, а її заява про скасування рішення третейського суду, зважаючи на те, що вона була прийнята до провадження суду, хоча подана після закінчення встановленого ч. 5 ст. 454 ЦПК України строку, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 126, ст. 127, ч.ч. 5, 7 ст. 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22 грудня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя Н.В. Шитченко