Справа №731/82/19
Провадження №2/731/64/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі судді Семенченка О.М.,

з участю секретаря Трохименко Т.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 в смт Варва за правилами загального позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Разом з ним у будинку зареєстрована та не проживає з вересня 2014 року колишня дружина ОСОБА_2, яка зараз проживає в своїх батьків в АДРЕСА_2. Сторони не ведуть спільного господарства та не пов'язані спільним побутом. Окрім цього, ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні житла, не оплачує комунальні послуги та взагалі не спілкується з позивачем. Оскільки ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку виселитись з житлового будинку, то це здійснює перешкоди у вільному розпорядженні позивачу своєю власністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позивні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с. 25).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється єдиним власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується копією договору дарування житлового будинку за №1297 від 6 вересня 2004 року (а.с. 10).

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 9 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 6).

Згідно з актом Озерянської сільської ради від 19 лютого 2019 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: власник будинку - ОСОБА_1, мати ОСОБА_3, співмешканка - ОСОБА_4, син співмешканки - ОСОБА_5, дочка співмешканки - ОСОБА_6, колишня дружина - ОСОБА_2, сестра - ОСОБА_7, племінниця - ОСОБА_8, племінниця - ОСОБА_9 (а.с. 7). Проте ОСОБА_2 з вересня 2014 року за зазначеною адресою не проживає (а.с. 7, 9).

Відповідно до довідки Мармизівської сільської ради від 19 лютого 2019 року №04-27/45, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території Мармизівської сільської ради не зареєстрована (а.с. 8).

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що підтверджується ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вказано у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.11.2016 року (справа № №6-709цс16) щодо застосування ст. 391 ЦК України, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 приймає участь в утриманні житлового приміщення чи сплачує кошти за отримані комунальні послуги в будинку за адресою: АДРЕСА_1, чи є наймачем цього будинку, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи заяву відповідача ОСОБА_2, про визнання позовних вимог та зібрані у справі докази, які підтверджують факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 2014 року, так як фактично проживає в с. Макушиха.

Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рівних частинах.

Керуючись ст. 41, 92 Конституції України, ч. 2 ст. 405, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 206, 247, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 17612 АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, яка зареєстрована за адресою: 17612 АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, яка зареєстрована за адресою: 17612 АДРЕСА_1, такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: 17612 АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівської апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Семенченко