Справа №461/6183/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року

Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (02222, АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (проживає: 79008, АДРЕСА_2) про виділення в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється власником 68/100 часток квартири №60, що знаходиться у будинку №23 по вул.Театральній у м.Львові на підставі договору дарування від 08.09.2016 року. Власником іншої частини квартири у розмірі 32/100 частки є відповідач. У звязку із неможливістю в повному обсязі реалізовувати своє право на вказану квартиру, просить суд: припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру; розділити таку в натурі відповідно до запропонованого плану розподілу та часток у праві спільної часткової власності; компенсувати позивачу за рахунок відповідача втрату частки власності, що утворилася внаслідок відступлення від ідеальних часток спільної часткової власності на квартиру при її розподілі в натурі; стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судового засідання від 22.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_1 та замінено первісного відповідача ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_3.

В судовому засіданні 03.04.2019 року судом відхилено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив такий задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому, згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Договору дарування 68/100 (шістдесяти восьми сотих) часток квартири від 08.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №8470, ОСОБА_4 передала безоплатно у власність як дарунок 68/100 (шістдесят вісім сотих) часток квартири №6, що знаходиться в будинку №123 по вулиці Театральній у м.Львові ОСОБА_2, що, відповідно, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої за №1.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

Відповідно до Технічного паспорту, виготовленого за станом на 16.10.2009 рік ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (інвентаризаційна справа №349), квартира №60 у житловому будинку №23 на вул.Театральній у мЛьвові, розташована на 4 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 3 кімнат загальною площею 120,4 кв.м. та житловою площею 82,3 кв.м у тому числі:1-а кімната 21,0 кв.м, 2-а кімната 146,4 кв.м, 3-тя кімната 44,9 кв.м, кухні площею 15,2 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 5,2 кв.м, коридору площею 7,7; 6,5 кв.м.

Архітектором ТзОВ «Творча майстерня» ОСОБА_8 виготовлено Проект розподілу квартири №60 в житловому будинку №23 на вул.Театральній у м.Львові відповідно до діючих будівельних норм з рекомендаціями щодо можливості розподілу квартири.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої за №1.11.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, квартира 60 в будинку 23 на вул.Театральній у м.Львові перебуває у спільній частковій приватній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 68/100 та 32/100 відповідно.

Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України та ст.9 Житлового кодексу Української РСР, державою гарантовано право громадянина на власність та житло.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі субєкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено або власника може бути зобов'язано надати право користування його майном іншим особам лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На квартиру, яка є обєктом права власності розповсюджується такий же правовий режим. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Квартири, що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством України. Якщо квартира є обєктом права спільної часткової власності, то зазначені положення стосуються усіх співвласників.

Відповідно до ст.367 ЦК України , майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зважаючи на викладене, суд звертає увагу, що припинення права власності на частку у спільній власності за правилами ст.365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності. Такий висновок слідує з того, що поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників не спричиняє примусового припинення права власності одного з них.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, суд вважає неможливим задоволення вимог позивача про розділення в натурі квартири №60, що знаходиться у будинку №23 по вулиці Театральній у м.Львові та припинення права спільної часткової власності, відтак у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Наданий суду Проект розподілу квартири №60 в житловому будинку №23 на вул.Театральній у м.Львові відповідно до діючих будівельних норм з рекомендаціями щодо можливості розподілу квартири, виготовлений архітектором ТзОВ «Творча майстерня» ОСОБА_8, таких даних не містить, відтак, позивач не довів заявлені у позові підстави.

Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідачів компенсації за частку у власності не може бути задоволена судом, виходячи з наступного.

За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Верховний Суд України вказує, що виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

В силу положень ст.41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_3 порушує законні права позивача щодо володіння та користування належної позивачу частки майна відповідно до ст.358 ЦПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 спроможна виплатити позивачу компенсацію та чи не становитиме це для неї надмірний тягар. Таким чином, суд вважає неможливим встановлення порядку користування спірною квартирою без порушення рівності прав співвласників, їх прав на користування іншими частками квартири.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити повністю.

Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір покладається на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.9 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 358, 365, 367, 370 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_2 (02222, АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (79008, АДРЕСА_2) про виділення в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р. Волоско