Справа № 453/5/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2161/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в ОСОБА_3 - Франківській області на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року, постановлену в складі головуючого - судді Микитина В.Я. у справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и л а:

Скаржник ОСОБА_4, в особі належно уповноваженого представника ОСОБА_5, (довіреність від 16.05.2017 року, реєстровий № 595) 03.01.2018 року звернулася до суду із скаргою, в якій, з урахуванням поданої 23.03.2018 року заяви про уточнення, просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 щодо нерозгляду та ненадання ним письмової відповіді на запит від 18.09.2017 року про надання інформації з приводу виконання виконавчого документа, зобовязати його розглянути запит та надати таку відповідь у встановленому законом порядку, а також надати постанову про повернення виконавчого документа від 22.01.2013 року.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 щодо ненадання ним ОСОБА_4 письмової відповіді на її запит від 18.09.2017 року про надання інформації з приводу виконання виконавчого документа.

Зобовязано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 надати у встановленому порядку надати ОСОБА_4 письмову відповідь на її запит від 18.09.2017 року про надання інформації з приводу виконання виконавчого документа.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовлено.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року в частині задоволених вимог оскаржив ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що з моменту повернення виконавчого документа стягувачеві 02.02.2013 року до моменту знищення матеріалів виконавчого провадження 27.02.2017 року до відділу від стягувача чи представника стягувача не надходило жодних клопотань чи звернень про надання інформації та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у відповідності до вимог закону.

07.08.2017 року до відділу надійшло клопотання ОСОБА_4 від 28.07.2017 року про надання інформації про заходи, які вчинялися для виконання рішення суду по справі № 2-183/09 та 31.08.2018 року заявнику направлено простою кореспонденцією відповідь на звернення за вих. № 04.1-29/1735.

27.09.2017 року до відділу повторно надійшло клопотання від 18.09.2017 року про надання доказів відправки постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.01.2013 року, яке передано керівником відділу до виконання головному спеціалісту відділу та 20.10.2017 року за підписом керівника відділу направлено простою кореспонденцією відповідь на вказане звернення.

Вважає, що оскільки стягувачу направлено відповідь на звернення у спосіб передбачений законом, суд прийшов до хибного висновку про те, що державний виконавець зобовязаний надати відповідь на запит про надання інформації з приводу виконання виконавчого документа. Зазначає, що виконавче провадження знищене через закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2017 року. Оскаржувана постанова винесена 22.01.2013 року, 02.02.2013 року направлена рекомендованим листом стягувачу, а до суду з її оскарженням вона звернулась у 2017 році з пропущенням 10-тиденного строку на її оскарження.

Просить скасувати ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується. Ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 17 грудня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, без їх виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення учасників справи, без їх виклику, за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 2-183/09 від 17.09.2016 року, задоволено частково позовну заяву ОСОБА_4 та стягнуто з ДП Міністерства оборони України «Івано-Франківський лісопромисловий комбінат» на користь ОСОБА_4 18 298 грн. 02 коп. майнової шкоди, 30 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, 183 грн. 00 коп. судового збору, а всього 18 511 грн. 02 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 18949965 з примусового виконання виконавчого листа № 2-183/09, виданого на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17.09.2016 року, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що 22.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у порядку ч. 1 п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та 02.02.2013 року направлено рекомендованим листом на адресу ОСОБА_4, зазначену у виконавчому листі.

11.07.2017 року ОСОБА_4 звернулась у ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції із зверненням, в якому просила надати їй інформацію про те, чи предявлявся для примусового виконання виконавчий лист, виданий 25.02.2009 року по справі № 2-183/09 за позовом ОСОБА_4 до ДП Міністерства оборони України «Івано-Франківський лісопромисловий комбінат» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 18 298 грн. 02 коп. та у разі, якщо предявлявся вказати дату та причини повернення даного виконавчого документу без виконання.

ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 18.07.2017 року ОСОБА_4 повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист, виданий 25.02.2009 року по справі № 2-183/09 на виконанні не перебуває. Для більш точного пошуку необхідно надати номер виконавчого листа та повну назву боржника із зазначенням ідентифікаційного номера.

23.08.2017 року ОСОБА_4 звернулась у ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції з клопотанням надати інформацію про заходи, які вчинялись для виконання рішення по справі № 2-183/09 та причини невиконання вказаного рішення суду.

18.09.2017 року ОСОБА_4 звернулась в ОСОБА_2 державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції з клопотанням надати докази, які підтверджують направлення їй постанови про повернення виконавчого листа, в якому було зазначено про можливість повторно звернутись у ОСОБА_2 примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби з метою видачі виконавчого листа №2-183/09, оскільки з листа ОСОБА_2 примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби від 31.08.2017 року їй стало відомо, що 22.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у порядку ч. 1 п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено про її право подати повторно виконавчий лист. Однак, вказаний запит залишений без відповіді.

Як вбачається з матеріалів справ, головним державним виконавцем Сапіжаком І.І. було представлено суду, належним чином засвідчені копії письмових відповідей на заяви ОСОБА_6 від 28.07.2017 року (відповідь від 31.08.2017 року за вих. № 04.1-29/1735) та від 18.09.2017 року (відповідь від 20.10.2017 року за вих. № 04.1-29/2009), однак доказів про вручення цих відповідей заявнику у встановленому порядку суду надано не було і такі у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в матеріалах справи відсутні докази належного скерування державним виконавцем та вручення заявнику постанови від 22.01.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а подана копія списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих від 02.02.2013 року, незважаючи на підтвердження відправлення, не спростовує зазначених обставин щодо належного вручення заявнику такої постанови.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки ним вірно надано правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова винесена 22.01.2013 року, та 02.02.2013 року направлена рекомендованим листом стягувачу, а до суду з її оскарженням ОСОБА_4 звернулась у 2017 році з пропущенням 10-денного строку на її оскарження є безпідставними, оскільки якщо обовязок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскаржувана ухвала постановлена судом на підставі наявних у справі доказів з додержанням вимог закону.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 24 квітня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в ОСОБА_6 - Франківській області ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 24 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7