Справа № 727/967/16-ц
Провадження № 2/727/114/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю відповідачки ОСОБА_4

за участю представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, збільшивши позовні вимоги в лютому 2016 року, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, посилаючись на те, що 01.02.2016 року йому зателефонували та повідомили, що 30.01.2016 року помер його батько ОСОБА_7

Вказує, що ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 м Чернівці, а також був власником цієї квартири.

Позивач зазначає, що для здійснення поховання свого батька він приїхав з м.Київ в м.Чернівці. Прийшовши в квартиру для того, щоб взяти батькові одяг, невідомі особи, які представились як ОСОБА_4 та ОСОБА_3, самостійно винесли одяг для поховання та повідомили, що ОСОБА_7 вже не є власником квартири, оскільки здійснив її продаж 28.01.2016 року, тобто за два дні до смерті.

Зі слів сусідів йому стало відомо, що його батько впродовж останнього часу дуже хворів та з квартири не виходив. Також йому повідомили, що ОСОБА_4 працює листоношею і впродовж останніх півтора місяці перед смертю почала періодично його відвідувати, а згодом в квартиру почав приходити і її син ОСОБА_3

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №111 від 01.02.2016 року ОСОБА_7 помер 30.01.2016 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Безпосередньою причиною смерті є набряк та набухання речовини головного мозку, а також алкогольна енцефалопатія, синдром Гайе-Верніке. Наслідком синдрому Гайе-Верніке є часткова втрата памяті, атрофія діяльності мозку, психічні захворювання.

Позивач вказує, що в тексті договору купівлі-продажу квартири, який йому надано відповідачами, зазначено, що 13.01.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено довіреність (реєстровий №165), якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 на здійснення повноважень від його імені та в його інтересах на продаж квартири.

В подальшому відповідно до довіреності, 28.01.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено договір купівлі-продажу (реєстровий №395) квартири АДРЕСА_1, згідно з яким ОСОБА_3 від імені ОСОБА_7 здійснив продаж належної ОСОБА_7 на праві власності квартири на користь своєї матері ОСОБА_4

Зазначає, що відповідно до п.3 договору продаж здійснено за 15000 грн., а в п.4 договору вказано, що продавець в особі представника (ОСОБА_3С.) вважає зазначену в договорі ціну продажу вигідною і її розмір його задовольняє.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_7, здійснив продаж двохкімнатної квартири загальною площею 58,7 кв.м. за ціною 15000 грн., що еквівалентно 700 доларів США, яка є значно заниженою порівняно з цінами, що склалися на ринку нерухомого майна.

Вказує, що ОСОБА_3 розумів на момент фактичного продажу квартири, що ОСОБА_7 перебуває в безпорадному стані внаслідок зловживання алкоголем та синдрому Гайе-Верніке, а також те, що потреби дійсного власника у продажу квартири не було, тим більше за ціною, яка є заниженою від фактичної вартості квартири.

Стверджує, що відповідач ОСОБА_3, укладаючи договір купівлі-продажу, діяв фактично у своїх інтересах та всупереч інтересам довірителя (власника квартири), оскільки квартиру відчував на користь своєї матері ОСОБА_4, яка входить до кола близьких родичів.

Позивач вважає, що довіреність від 13.01.2016 року підлягає визнанню недійсною, оскільки дійсного наміру відчужувати своє єдине житло ОСОБА_7 не мав, а тому свідомо не міг підписати такий документ.

Зазначає, що після подачі позову до суду, йому стало відомо, що відповідачі 01.02.2016 року уклали між собою договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_4 передала у власність своєму сину спірну квартиру.

Стверджує, що укладенням договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відповідачі фактично позбавили його спадщини, чим порушили його права, так як він є спадкоємцем після смерті свого батька за законом та належить до першої черги спадкоємців.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13.01.2016 року (реєстровий №165), якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 на здійснення повноважень від його імені; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 28.01.2016 року (реєстровий №395); визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), згідно з яким ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 01.02.2016 року (реєстровий №482), а також стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 16 лютого 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання відкрито.

Позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав суду, що ОСОБА_7 це його батько. Батьки перебували в розлученні, а тому він вперше познайомився з власним батьком в 13 років. В 15 років він прожив у батька один рік. На той час його батько вже почав зловживати алкоголем. Сам ОСОБА_7 на той час проживав з якоюсь жінкою на імя ОСОБА_6, яка в подальшому його покинула через зловживання алкоголем. Потім у 2009 році з Америки до батька приїхала бабуся позивача, мати його батька, яка проживала разом з ним впродовж 2009-2010 років. У 2011 році у віці 78 років бабуся позивача померла, позивач був присутній на її похоронах. Його батько на той момент, перебуваючи в запої, був неадекватний. А тому похороном бабусі займався він, йому допомагав ще друг батька. Коли померла його бабуся, то ОСОБА_7 був настільки пяний, що не розумів що саме відбувається, а тому позивач ставив йому капельниці та викликав медсестер. Сам ОСОБА_7 жив за рахунок коштів, які висилала бабуся з Америки та йому відомо, що ОСОБА_7 з цих коштів придбав 2 контейнера на ринку. Також бабуся позивача мала на рахунку кошти в сумі 8000 доларів США, які після смерті бабусі залишились в розпорядженні ОСОБА_7 Зв'язок з ОСОБА_7 позивач підтримував по телефону. Також позивач просив своїх друзів щоб ті наглядали за батьком. Останні казали що ситуація стає все гірше та батько постійно вживає алкоголь. У 2016 році до позивача зателефонували з моргу та сказали, що помер його батько. Хоронив батька також сам позивач. В цей же час, коли позивач зайшов у квартиру його батька, то ОСОБА_3 передав йому пакет з речами та фотографіями і сказав, що квартира вже не належить позивачу. Сусідка позивачу сказала, що останні два місяці у квартиру ходила ОСОБА_4. Півтора місяця до смерті батька, з ним не було звязку та телефон був виключений. Підтвердив, що після смерті бабусі він сам забрав документи з квартири та сказав про це батьку, враховуючи те, що в квартирі почали з'являтися якісь підозрілі люди, щоб їх ніхто не вкрав. Через пару тижнів після цього до нього зателефонував його батько та вони через це посварились. Друзі батька сказали, що той пізніше відновив документи. Зі слів знайомих йому відомо, що перед смертю ОСОБА_7 уже не міг ходити. Відповідачів позивач у квартирі ніколи не бачив та батько ніколи не казав йому, що хоче продати квартиру, а також ніколи не висловлював бажання піти в пансіонат. Сам позивач не знав що існує заборгованість за квартиру, він знав, що після смерті бабусі у батька залишились кошти, на які він жив, окрім пенсії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та в письмових поясненнях, просила суд задовольнити позовні вимоги. Доповнила, що позивач не бачився з батьком з 31.12.2011 року, тобто з моменту смерті його бабусі (матері покійного батька). У позивача з батьком виникали суперечки із-за зловживання алкоголем. Вважала, що нотаріусом порушено порядок вчинення нотаріальної дії, оскільки навіть по обличчю ОСОБА_7 було видно, що він зловживав алкоголем. Позивач дійсно в 2011 році взяв оригінали документів на спірну квартиру, тому що батько сильно випивав. На похорони прабабусі в 1999 році позивач взагалі не приїжджав. Позивач навіть протягом одного року проживав з батьком в м.Чернівці, однак ОСОБА_7 вживав алкогольні напої, тому він вимушений був повернутися в ОСОБА_9. Крім того, з метою встановлення дійсності звіту та перевірки достовірності інформації зі звіту про оцінку майна від 29.10.2015 року, вона звернулась із запитом до Фонду Державного майна України, який є розпорядником Єдиної бази звітів про оцінку. Відповідно до відповіді від 16.08.2016 року, субєктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут оціночних експертиз і права» оцінка житлової квартири АДРЕСА_2 (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці не виконувалася. Відомості про оцінку житлової квартири у Єдиній базі даних звітів про оцінку відсутні, а тому звіт є недійсним.

Допитана в якості свідка відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву. Пояснила, що вона протягом 27 років працює листоношею на пошті, доставляла пенсію і бабусі, і матері ОСОБА_7 Коли мати ОСОБА_7 була в США, то вона приносила та платила ОСОБА_7 пенсію по дорученню. Починаючи з серпня 2015 року ОСОБА_7 приходили листи про те, що його контейнери та квартира арештовані. Були рішення суду, оскільки ОСОБА_7 протягом 4 років ні за що не платив, навіть за комунальні послуги, через це виникла значна заборгованість, в тому числі за електроенергію. ОСОБА_7 просив її купити йому щось поїсти та купити ліки. В грудні 2015 року та в січні 2016 року вона ходила до нього по 4-5 разів на день, бо він не мав що їсти. Він передзвонив усім своїм друзям, однак всі від нього відмовилися. Позивач трубку не брав. В 2011 році позивач приїхав на похорони до бабусі, забрав всі гроші і поїхав. Позивач приїхав на другий день після смерті ОСОБА_7 Крім цього, вона пояснила, що вона сказала ОСОБА_7, що більше не прийде до нього, якщо він буде просити спиртне, однак він стояв на колінах і плакав, обіцяв, що не буде просити випити. Після Нового року ОСОБА_7 обдзвонив всіх своїх друзів і просив допомоги, щоб оплатити борги, навіть якомусь другові телефонував в США, але всі відмовилися. Вона з сином заплатили 32000 грн. за контейнера, допомагала також дочка з Італії. 11-12 січня 2016 року ОСОБА_7 сказав, що він через місяць опиниться на вулиці і попросив її, щоб її син прийшов до нього. ОСОБА_7 попросив дати йому 20000 грн., оскільки він збирається іти до пансіонату у Садгору, щоб ні для кого не бути тягарем. Вона його відмовляла від цього. З серпня 2015 року ОСОБА_7 на вулицю не виходив. Після підписання спірної довіреності, вона йому дала 20000 грн., щоб він розрахувався з боргами. Також ОСОБА_7 пропонував їй розписатися, однак він все одно збирався іти до пансіонату, навіть якісь гроші заплатив наперед. В день підписання довіреності, а саме: 13.01.2016 року, вона принесла ОСОБА_7 поїсти, він був тверезий, адекватний, попросив ОСОБА_3 привезти нотаріуса. Нотаріус довго з ним розмовляла. ОСОБА_7 написав довіреність через те, що сам не міг нікуди ходити і не міг займатися цим. Він добровільно все підписував. На той час його борги ще не були погашені. Заборгованість по оплаті за комунальні послуги оплачував ОСОБА_3, а також донька з Італії допомагала. Позивача не було чотири роки після смерті бабусі. ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_7 в січні 2016 року. Вона ОСОБА_7 не давала алкогольних напоїв. ОСОБА_7 сам назвав ціну за квартиру в сумі 15000 грн. Станом на 28.01.2016 року ОСОБА_7 був у нормальному стані, навіть 30.01.2016 року о пів на другу він теж був нормальний, адекватно говорив і сміявся. У нього був артрит, тому він не виходив і категорично не хотів звертатися до лікарів, навіть розписку написав, що він відмовляється від лікарів. На похоронах була мати позивача, тому вона і не пішла на похорони. Просила відмовити в задоволенні позову.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в грудні 2015 року він почав допомагати матері по догляду за ОСОБА_7 Він фізично сам не міг ходити, ходив тільки по квартирі, а на вулицю не виходив. ОСОБА_7 був адекватним, з ним можна було нормально розмовляти. ОСОБА_7 мав значний борг за контейнери на ринку і попросив його цим зайнятися. Він та ОСОБА_4В все оплатили. ОСОБА_7 попросив його привезти нотаріуса додому. В день видачі довіреності від 13.01.2016 року ОСОБА_7 був тверезий, адекватний, усе перечитав, ставив питання нотаріусу. Крім того, він чув, як ОСОБА_7 з кимось розмовляв по телефону та домовлявся з приводу влаштування у Садгору, що там буде і житло, і харчування, і якась робота. Вони йому на давали алкогольні напої. Сума заборгованості у ОСОБА_7 була більше 30000 грн. ОСОБА_7 просив його продати контейнери і зробити його батькам памятник. Зі слів ОСОБА_4, вона давала ОСОБА_7 кошти в сумі 15000 20000 грн. за купівлю квартири, однак він при передачі грошей не був. Доручення було оформлено на двох на нього і на ОСОБА_4 Продали квартиру за 15000 грн. як вказано в договорі купівлі-продажу. 28.01.2016 року ОСОБА_7 був в нормальному стані. В останній день йому стало погано. Він їхав за швидкою медичною допомогою на своєму автомобілі, також їхала і ОСОБА_4 Вони враховували, що ОСОБА_4 ходила до ОСОБА_7 та допомагала йому, все оплачувала, в тому числі і контейнери, тому вважав, що 15000 грн. це адекватна ціна за квартиру, тим більше, що ОСОБА_7 сам назвав цю ціну. В ОСОБА_7 були всі умови для проживання і харчування. ОСОБА_7 говорив, що зробить довіреність на них і вони будуть обслуговувати квартиру, а в подальшому продадуть її за скільки зможуть. ОСОБА_7 хотів кошти від продажу квартири передати в геріатричний пансіонат. Привести нотаріуса додому це була воля ОСОБА_7 Приватний нотаріус ОСОБА_6 зі своїм помічником 05.01.2016 року чи 06.01.2016 року приходили до ОСОБА_7 в спірну квартиру, вони розмовляли, він задавав питання, він не був в стані алкогольного спяніння та був адекватний. 13.01.2016 року приватний нотаріус ОСОБА_6 прийшла в спірну квартиру, дала ОСОБА_7 чистий аркуш паперу та запропонувала йому написати власноручно заяву про те, що він просить посвідчити довіреність. Вказану заяву ОСОБА_7 особисто написав і підписав, він був свідомий. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву. Доповнив, що його довірителі знали ОСОБА_7 більше 30 років. ОСОБА_4 товаришувала з покійною бабусею позивача. В 1986 році ОСОБА_7 розлучився з дружиною і переїхав проживати в м.Чернівці до своєї матері. В 1998 році ОСОБА_10 (мати покійного ОСОБА_7Б.) виїхала на роботу в США, а ОСОБА_7 залишився проживати зі своєю бабусею ОСОБА_11. З того часу ОСОБА_4 часто приходила в спірну квартиру. ОСОБА_7 навіть намагався створити сімю з ОСОБА_4 В 1999 році померла ОСОБА_11, на похорони до якої позивач не приїздив. Коли померла бабуся позивача, то він приїжджав в м.Чернівці. В ніч після похорону позивач обікрав свого батька, забрав коштовності зі шкатулки, а також правовстановлюючі документи на квартиру. ОСОБА_7 телефонував до позивача з цього приводу і вони сильно посварилися. З того часу покійний з сином не спілкувалися. Протягом 2013-2014 років ОСОБА_7 звертався до ОСОБА_4 для того, щоб вона знайшла пансіонат для хворих, однак Чернівецький геріатричний центр ОСОБА_7 знайшов сам. Він хотів, щоб його там обслуговували та доглядали. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги вважала необґрунтованими з підстав, зазначених в заяві-поясненні. Доповнила, що 13.01.2016 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_3 Він попросив оформити довіреність з викликом нотаріуса додому. Нотаріус з помічником виїхали на місце проживання до ОСОБА_7 Вони зясували його особу, його волевиявлення та розяснили йому все. ОСОБА_7 власноручно написав заяву про те, що бажає посвідчити довіреність на розпорядження належною йому квартирою.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_7 і добре його знає. Спочатку він був гарною дитиною, ходив до музичної школи, але на випускний вечір дуже напився, і з тих пір його життя стало не на ту дорогу. Поступив в інститут у м.Києві, але не закінчив його, бо влаштував бійку у ресторані і йому дали умовний термін. Почав працювати співаком, музикантом, грав у ресторані «Буковина». Він був постійно у цьому колі, і це зіпсувало його як людину через постійні пиятики. Останній час він взагалі «зїхав з котушки». ОСОБА_7 їй говорив, щоб вона його не сварила, оскільки він алкоголік зі стажем і його не змінити. Мати ОСОБА_7 працювала на роботі в США, висилала йому гроші, за які він практично жив, перестав працювати. Розлучився із першою дружиною, потім в нього була цивільна дружина ОСОБА_6, але через його загули і бійки вона пішла від нього. Приблизно 10 років тому, ОСОБА_7 телефонував їй і казав, що помирає, що його вдарили по голові і треба промити рану, він лежав на дивані, голова була у крові. ОСОБА_7 був неадекватний, особливо в останній час: міг взяти 200 грн., а наступного дня приходив сильно пяний і просив іще грошей. Потім він продав гараж і почав пити нескінченно. Товариші приносили йому продукти та ліки, а він це кидав у стелю і кричав, щоб йому дали горілку. Навіть вночі просив принести йому горілку. Вимагав пенсію у матері, що вона навіть тікала з дому. Після смерті матері взагалі суцільно запив, йому вдома ставили внутрішньовенні системи, але не могли привести його до тями, і на похоронах матері він не був присутній. Позивач приїхав на похорони до бабусі та займався похоронами саме він. Позивач не крав цінності з квартири, а забрав їх, щоб ОСОБА_7 не пропив. Якщо він був пяний, то нічого взагалі не тямив. ОСОБА_4 працює листоношею. Вона з сімєю ОСОБА_7 не товаришувала. ОСОБА_7 говорив, що всім від нього потрібна тільки квартира. ОСОБА_4, за півтори місяці до смерті ОСОБА_7, почала до нього ходити. Коли ОСОБА_7 був в стані алкогольного спяніння, то він нічого не розумів.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_7 це її сусід. ОСОБА_7 був хорошою людиною, але любив випити. ОСОБА_7 телефонував своєму сину, оскільки хворів, однак зі слів ОСОБА_7 позивач дійсно сказав, що приїде тоді, коли ОСОБА_7 помре. ОСОБА_7 звертався до неї з проханням його доглядати, однак вона відмовилась. З жовтня 2015 року ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_7, годувала його, прала. Син ОСОБА_4 також приходив. До жовтня 2015 року ОСОБА_7 висловлював наміри продати квартиру і влаштуватися в якийсь центр, щоб його доглядали, скаржився, що не може сам себе обслуговувати. ОСОБА_7 все розумів, однак останній місяць не вставав, в нього боліли ноги. ОСОБА_7 мав контейнер, а тому мав гроші. З 1992 року позивача вона не бачила. ОСОБА_7 говорив, що син вкрав у нього золото. ОСОБА_7 не був пяницею, хоча любив випити. Позивач був на похоронах батька.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона з ОСОБА_7 були сусідами. ОСОБА_7 часто бачила в стані алкогольного спяніння. Вона знайома з ОСОБА_4, яка працює листоношею. ОСОБА_4 порядна жінка, вона погодилась доглядати за ОСОБА_7, носила йому їжу, сумки. ОСОБА_7 погано ходив, ОСОБА_4 його мила, оскільки він був безпорадний. З пізньої осені 2015 року вона не бачила ОСОБА_7 в дворі. В квартиру до ОСОБА_7 ходили питущі компанії з пляшками.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що всю сімю ОСОБА_7 він добре знав. ОСОБА_7 був непоганою людиною, він працював музикантом, а потім став вживати алкогольні напої. Після розлучення з першою дружиною, ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_6, яка 10 років назад від нього пішла. В жовтні 2015 року він ОСОБА_7 останній раз бачив живим. ОСОБА_7 схватив його за руку та кричав, що він дав йому випити. Він часто ОСОБА_7 приносив ліки, а останній кидав їх в стіну, тому що хотів алкоголь. Вони посварилися, оскільки ОСОБА_7 поводив себе неадекватно. Після смерті матері ОСОБА_7 почав дуже сильно випивати. Мати ОСОБА_7 працювала в США і зробила на нього довіреність, після чого ОСОБА_7 періодично знімав кошти. Коли померла мати ОСОБА_7, увесь клопіт взяв на себе позивач, тому що ОСОБА_7 був у стані дуже тяжкого алкогольного спяніння, протягом 3-4 днів був дуже тяжкий запій, і він навіть з квартири не вийшов на похорони. Позивач тоді забрав документи на квартиру та цінності, щоб ОСОБА_7 їх не пропив. Вважав, що внаслідок такого стану в останній час ОСОБА_7 міг попадати під вплив других людей. Йому відомо, що в жовтні 2015 року ОСОБА_7 продав контейнер.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що він знав ОСОБА_7 з 1972 року, він був музикантом. За два місяці до смерті ОСОБА_7 він з ним спілкувався. Він завжди був неадекватним, вживав спиртне, шукав забуття у спиртному. У нього все зводилося до того, щоб випити. ОСОБА_7 зловживав спиртним приблизно 15 останніх років. Він ніколи не висловлював думки про те, щоб піти жити в будинок престарілих або про те, щоб продати квартиру. Заради 100 грамів міг зробити усе, що завгодно. Він заходив до ОСОБА_7 постійно та ховав від нього спиртне. Йому відомо, що у ОСОБА_7 були контейнера на МТК «Калинівський ринок». У період з листопада 2015 року по січень 2016 року ОСОБА_7 телефонував йому та говорив, що помирає, по розмові було чути, що він був напідпитку. Він не знає, хто така ОСОБА_4 Позивач був на похоронах батька.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що знав ОСОБА_7 протягом 13 років, вони мали спільний інтерес до музики, разом випивали, відпочивали. ОСОБА_7 сильно зловживав алкоголем. Він мав під диваном тазик, в який і блював, і мочився. Якщо в нього не було хоча б однієї пляшки коньяку, він себе почував дискомфортно, тому що не мав чим похмелитися. Він перестав з ОСОБА_7 спілкуватися, тому що він дуже пив, і коли випивав, то був неадекватним, йому треба було тільки випити, і більше нічого. Востаннє він бачив ОСОБА_7 влітку 2015 року. Наприкінці жовтня 2015 року ОСОБА_7 спілкувався із його донькою та розповідав про сина в м.Києві, також розповідав, що до нього приходить жінка, яка приносить поїсти та випити. Після Нового року, приблизно 07 січня 2016 року, ОСОБА_7 телефонував йому та дав свій новий номер телефону. Після цього вони ще спілкувалися по телефону. Про наміри продати квартиру чи піти в будинок престарілих ОСОБА_7 нічого не говорив. Він ОСОБА_4 не знає.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що ОСОБА_7 був музикантом. Останніх пять років перед смертю він серйозно зловживав спиртними напоями. Він міг підпадати під вплив других людей, оскільки постійно знаходився в стані ейфорії. У ОСОБА_7 були напружені відносини з сином, оскільки син забрав золото та документи, щоб ОСОБА_7 не пропив. Він не чув, щоб за ОСОБА_7 хтось доглядав. ОСОБА_7 перебував у дуже сильних запоях, він навіть міг передзвонити в третій годині ночі і просити випити. Він один раз бачив, як ОСОБА_7 захлинався блювотними масами. ОСОБА_7 ніколи не говорив, що хоче в будинок престарілих. Він бачив ОСОБА_7 наприкінці листопада 2015 року, він ледве ходив. Він був на похоронах, позивач також був. Позивач рідко приїздив в м.Чернівці, останній раз він його бачив на похоронах у бабусі. Йому відомо, що в ОСОБА_7 були контейнери на МТК «Калинівський ринок».

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, представника третьої особи, свідків, експерта, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.01.2016 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ №158315 (т.1 а.с.9).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_19 №05/02-14-01/2016 від 04.02.2016 року (т.1 а.с.15), 04.02.2016 року заведена спадкова справа за №01/2016 після смерті ОСОБА_7, спадкоємцем усього майна померлого за законом є позивач ОСОБА_1

Згідно довідки КЖРЕП №5 від 04.02.2016 року №530 (т.1 а.с.16) ОСОБА_7 постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.08.2005 року по 30.01.2016 року, тобто по день його смерті. ОСОБА_7 знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання у звязку з його смертю.

Як вбачається з копії дублікату свідоцтва про право власності, виданого 03.01.1995 року Управлінням власності Чернівецької міської Ради народних депутатів (т.1 а.с.107), квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_11

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.05.2008 року (а.с.108) визначено, що частки кожного із співвласників спірної квартири є рівними і становлять по 1/3 частині. Вказане також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації (т.1 а.с.109).

17.05.1999 року померла бабуся ОСОБА_7 та прабабуся позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть №051333 (т.1 а.с.70).

31.12.2011 року померла мати ОСОБА_7 та бабуся позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ №107505 (т.1 а.с.69).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року (т.1 а.с.110) та копії витягу про державну реєстрацію прав (т.1 а.с.112), ОСОБА_7 успадкував 2/3 частини спірної квартири після смерті ОСОБА_10 та зареєстрував своє право власності.

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.113), ОСОБА_7 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 (колишня вулиця Червоноармійська) м. Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 32,30 кв.м.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до довіреності від 13 січня 2016 року, яка у звязку з хворобою ніг довірителя ОСОБА_7 посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 на дому за адресою: м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська)АДРЕСА_3 (т.1 а.с.97), ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 бути його представниками, в тому числі з питань управління та розпорядження всім належним йому рухомим та нерухомим майном, продати, купити, прийняти в дар, обміняти, здати в оренду (найм), передати в іпотеку, заставу, вчиняти будь-які дії щодо будь-якого належного йому рухомого та/або нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд, розписуватися за нього на будь-яких документах, а також одержувати належні йому документи. В довіреності зазначено, що особу ОСОБА_7 встановлено, дієздатність перевірено.

13.01.2016 року ОСОБА_7 написав заяву (т.1 а.с.101), в якій просив приватного нотаріуса ОСОБА_6 посвідчити довіреність на розпорядження всім його рухомим та нерухомим майном. Довіреність ним прочитана, зрозуміла та відповідає його волі. Претензій до нотаріуса немає, довідку про розмір плати отримав.

Суд вважає, що пояснення відповідача ОСОБА_3, допитаного в якості свідка в судовому засіданні, про те, що 05.01.2016 року чи 06.01.2016 року до ОСОБА_7 приходила приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з помічником не відповідають дійсності і спростовуються показами відповідачки ОСОБА_4, допитаної в якості свідка, яка повідомила, що ОСОБА_7 11-12 січня 2016 року попросив її, щоб до нього прийшов ОСОБА_3, а також спростовуються заявою-поясненням приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (т.1 а.с.58-60), в яких вона зазначила, що до неї в нотаріальну контору звернувся ОСОБА_3 13.01.2016 року з приводу посвідчення довіреності, а також аналогічними поясненнями представника третьої особи в судовому засіданні.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з п.1 договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2016 року (т.1 а.с.103-104), укладеного між ОСОБА_7 (продавець), від імені якого по довіреності, посвідченій 13.01.2016 року, діє ОСОБА_3, та ОСОБА_4 (покупець), продавець (в особі представника) передає у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру №154, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернівецька області, місто Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська) в будинку №172, за що покупець сплачує певну грошову суму, яка зазначена в п.3 цього договору.

Відповідно до п.3 зазначеного договору продаж за домовленістю сторін вчинено за 15000 грн., які повністю отримані продавцем (в особі представника) від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру. Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна сторонам договору, нотаріусом розяснено.

Суд вважає, що посилання відповідача ОСОБА_3, допитаного в якості свідка, про те, що зі слів ОСОБА_4, вона давала ОСОБА_7 кошти в сумі 15000 20000 грн. за купівлю квартири, однак він при передачі грошей не був та те, що при укладенні договору купівлі-продажу кошти в сумі 15000 грн. були передані особисто покійному ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються п.3 договору купівлі-продажу, в якому зазначено, що кошти в сумі 15000 грн. повністю отримані продавцем (в особі представника) від покупця, тобто кошти отримав представник ОСОБА_3

Крім того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 від 30.01.2016 року (т.1 а.с.226) та ОСОБА_3 (т.1 а.с.227) зазначено, що ОСОБА_7 останній тиждень до смерті навіть не вставав з ліжка.

Таким чином, суд вважає, що факт отримання ОСОБА_7 коштів за продаж квартири не підтверджено належними та допустимими доказами, договір купівлі-продажу вчинено за два дні до смерті ОСОБА_7, в той час, коли він не вставав з ліжка та не міг розпоряджатися своїми коштами.

В пункті 5 договору купівлі-продажу зазначено, що згідно звіту про оцінку майна, виданого 29.12.2015 року Субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права», вартість квартири, яка відчужується, становить 15000 грн. За згодою сторін оригінал вищезазначеного Звіту про оцінку майна залишається на зберіганні у продавця, у справах нотаріуса залишається висновок про експертну оцінку майна.

Як вбачається з титульної сторінки звіту про незалежну оцінку майна, замовником вказаного звіту був відповідач ОСОБА_3 (т.1 а.с.115), датою оцінки та складання звіту є 29.12.2015 року, тобто вказані дії вчинялися відповідачем ОСОБА_3 до посвідчення довіреності ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3 (13.01.2016 року).

Крім того, згідно з поясненнями відповідачки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, які допитані в якості свідків, ОСОБА_7 в січні 2016 року після Нового року просив відповідача ОСОБА_3 привезти нотаріуса для оформлення довіреності. Аналізуючи пояснення відповідачів, які допитані в якості свідків, суд приходить до висновку, що розмови про оформлення довіреності чи договору купівлі-продажу квартири в грудні 2015 року між ОСОБА_7 та відповідачами не було, тим більше, що допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_7 в січні 2016 року, а тому у відповідача ОСОБА_3 станом на 29.12.2015 року були відсутні правові підстави для замовлення звіту про незалежну оцінку спірної квартири.

Відповідно до висновку про вартість обєкта (т.1 а.с.115зв.), ринкова вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв.м. (без ПДВ) становить 15000 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2014 року №358 «Деякі питання реалізації положень Податкового кодексу України щодо оцінки майна» передбачено, що інформація із звіту про оцінку майна, що складений для цілей оподаткування, вноситься безперешкодно та безоплатно до єдиної бази даних звітів про оцінку. Зазначена інформація складається за встановленою Фондом формою та є додатком до звіту.

Згідно з листом Фонду державного майна України №10-36-15683 від 16.08.2016 року (т.1 а.с.233), Фондом в особі розпорядника та адміністратора Єдиної бази надано інформацію про те, що субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права» оцінка житлової квартири, розташованої за адресою: м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська)АДРЕСА_3, не виконувалася. Відомості про оцінку вказаної житлової квартири у Єдиній базі відсутні. Відповідно до вимог підпункту 2 пункту 1 Постанови звіт про оцінку майна є дійсним за умови включення інформації з нього до Єдиної бази.

Суд вважає, що оскільки відомості про оцінку спірної квартири у Єдиній базі даних звітів про оцінку відсутні, тому звіт про незалежну оцінку майна від 29.12.2015 року, замовником якого був відповідач ОСОБА_3, не є дійсним.

Крім того, суд вважає, що посилання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_7 збирався іти до пансіонату у Садгору, щоб ні для кого не бути тягарем, а також те, що ОСОБА_7 хотів кошти від продажу квартири передати в геріатричний пансіонат та те, що вже навіть якісь кошти передав в пансіонат, є безпідставними та спростовуються листом Чернівецького геріатричного пансіонату №466 від 10.08.2016 року (т.1 а.с.235), відповідно до якого ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_4, в пансіонат не звертався.

Зазначений факт підтвердили в судовому засіданні також свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18

01.02.2016 року між відповідачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_4 передала у власність своєму сину відповідачу ОСОБА_3 спірну квартиру, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.47-48).

Відповідно до повідомлення КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №132 від 31.03.2016 року (т.1 а.с.170), ОСОБА_7 був зареєстрований в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з 12.08.1996 року з діагнозом: «Біла гарячка. Хронічний алкоголізм ІІ ст. у формі запійного пияцтва» у звязку з тим, що лікувався в стаціонарному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 06.07.1996 року по 12.08.1996 року. З 2004 року в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» не звертався.

Згідно з листом КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» №1586 від 21.03.2016 року (т.1 а.с.167а), ОСОБА_7 був госпіталізований черговою бригадою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Чернівці 30.01.2016 року з важким психічним розладом інтоксикаційного ґенезу у відділення інтенсивної терапії та реанімації лікарні і, незважаючи на розпочату інтенсивну терапію і заходи реанімації, помер через 1 годину 20 хвилин після госпіталізації. Тіло померлого було направлено на судово-медичний розтин. Судово-медичний діагноз: «Гостре отруєння етиловим спиртом».

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №111 від 01.02.2016 року (т.1 а.с.10) ОСОБА_7 помер 30.01.2016 року в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Причиною смерті є набряк та набухання речовини головного мозку, алкогольна енцефалопатія, синдром Гайе-Верніке.

Як вбачається з висновку експерта №97 від 15.02.2016 року (т.1 а.с.199-201) смерть ОСОБА_7 настала від гострого отруєння етанолом, про що свідчить гіпертоксична концентрація етилового спирту в крові (4,80 проміле); дані автопсії: запах алкоголю від внутрішніх органів; підплевральні крововиливи; набряк тканини легень; набряк ложа жовчного міхура; поодинокі крапкові крововиливи в слизову шлунка; дистрофічні зміни тканини нирок, міокарда, головного мозку; застійне повнокровя внутрішніх органів; рідка темно-червона кров в серці та порожнинах великих кровоносних судин; дані судово-гістологічної експертизи; вогнищевий нефронекроз, набряк мяких мозкових оболонок, набряк речовини головного мозку, повнокровя, емфізема, ателектази легень, крововиливи в стінці шлунку, дистрофічні зміни печінки; а також дані медичних документів: анамнез захворювання: зі слів дружини пиячить багато тижнів підряд. Вживає різні алкогольні напої. Категорично відмовлявся (письмово) від будь-якої медичної допомоги. Забороняв викликати до нього лікарів і швидку медичну допомогу. Тиждень тому була блювота з кровю. Перестав ходити, нервувався, не спав, постійно похмелявся. У важкому стані доставлений у відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні. Психічний статус: ослаблений, блідий, на запитання відповідає мляво. Жовтий колір. Аутопсихічно млявий. Свідомість дещо сплутана. Наявність розмов, сприйняття та інших психоневрологічних симптомів неможливо виразити у звязку з важким соматичним станом. Соматичний статус: загальний стан важкий, блідий, на запитання відповідає односкладно. АТ 75-80/50 мм. рт.ст. Пульс 80 уд/хв. Дихання в легенях аускультативно ослаблене. Живіт пальпаторно мякий. С-м Пастернацького не визначається. Фізіологічні відправлення неохайні. Пастозність гомілок. Алкогольна інтоксикація, гіпотонічний криз, коматозний стан невизначеного походження. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупу ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 4,80 проміле, що стосовно до живих осіб відповідає важкому отруєнню з можливим смертельним наслідком.

Суд вважає, що посилання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, допитаних в якості свідків, на те, що ОСОБА_7 останнім часом не вживав алкоголь є безпідставними та спростовуються висновком експерта №97 від 15.02.2016 року, згідно з яким смерть настала від гострого отруєння етанолом, та поясненнями ОСОБА_4, які зазначено у висновку, а саме: зі слів дружини пиячить багато тижнів підряд.

Крім того, факт вживання ОСОБА_7 спиртних напоїв підтверджується і показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, допитаних в судовому засіданні, які підтвердили те, що ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями та поводився неадекватно.

Ухвалою суду від 14.07.2016 року по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Комунальній медичній установі «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (т.1 а.с.189-190).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року (т.1 а.с.203-207), ОСОБА_7 за життя станом на 13.01.2016 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, активна залежність по МКХ-10 (хронічний алкоголізм ІІІ, виражені зміни особистості внаслідок вживання алкоголю, стан хронічної алкогольної інтоксикації по МКХ-9). За своїм психічним станом за життя станом на 13.01.2016 року ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними. ОСОБА_7 за життя станом на 28.01.2016 року виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан алкогольної інтоксикації з гострою енцефалопатією Гайе-Верніке по МКХ-10 (психічний розлад у формі енцефалопатії Гайе-Верніке внаслідок алкогольної інтоксикації у особи з хронічним алкоголізмом ІІІ по МКХ-9). За своїм психічним станом за життя станом на 28.01.2016 року ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними.

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні повністю підтримала висновок судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року та пояснила, що енцефалопатія Гайе-Верніке є психічним розладом, який виникає у осіб з хронічним алкоголізмом ІІІ, тобто, на пізніх стадіях хвороби з постійним вживанням алкоголю. ІІ стадія хронічного алкоголізму це синдром психічної та фізичної залежності. Алкоголь змінює процес обміну речовин в організмі і структурно перестроюється. ІІІ стадія хронічного алкоголізму це кінцева стадія, це відчуття голоду та відчуття спраги. Це вже розлад та деградація особистості. В таких осіб мотивація тільки одна випити. Тканини мозку та печінки руйнуються, спочатку настає функціональне руйнування, а потім і органічне. Руйнуються нервові клітини і тканини мозку. Наступає відмирання клітин мозку. Для проведення експертизи вони брали історію хвороби ОСОБА_7 за 1996 рік, за 2016 рік, лист-відповідь КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та судово-медичну експертизу трупа. У ОСОБА_7 була ІІІ стадія, в нього був коматозний стан. Зі слів особи, яка представилась дружиною ОСОБА_7 (відповідачка ОСОБА_4В.), ОСОБА_7 пиячить щоденно, заговорюється, не спить, було блювання з кровю. Те, що ОСОБА_7 не лікувався в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» та з 2004 року не звертався в диспансер за лікуванням, ніяк на висновок експертизи не впливає, оскільки у алкоголіків страдає критика і ніхто добровільно не хоче іти лікуватися. У ОСОБА_7 була порушена критика і воля, відсутній самоконтроль. За своїм психічним станом за життя станом на 13.01.2016 року та станом на 28.01.2016 року ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними.

Ухвалою суду від 20.10.2017 року по справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України (т.2 а.с.44-46).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №53 від 07.12.2017 року (т.2 а.с.49-59), ОСОБА_7 на момент складання довіреності 13.01.2016 року виявляв психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю та за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дати відповідь на питання про психічний стан ОСОБА_7 та його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 28.01.2016 року не є можливим, оскільки в матеріалах справи немає даних про те, що цього дня ОСОБА_7 особисто вчиняв будь-які юридично значимі дії.

Суд не приймає як доказ висновок судово-психіатричного експерта №53 від 07.12.2017 року (т.2 а.с.49-59), оскільки в даному висновку не дані відповіді на всі запитання, які поставлені судом перед експертами, а також не в повній мірі надано оцінку медичній документації, не враховані протиріччя та розбіжності в поясненнях свідків, дослідницька частина та підсумкові висновки експертизи є суперечливими, не вказано причини розбіжностей з висновком первинної експертизи. Крім того, вказаний висновок суперечить висновку судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року та фактичним обставинам, які встановлені в судовому засіданні.

Також, суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 з приводу того, що ОСОБА_7 не був пяницею та був адекватним, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, висновком судово-психіатричного експерта №88 від 01.02.2017 року, а також письмовими поясненнями цього ж свідка, які надані оперуповноваженому Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області 30.01.2016 року (т.1 а.с.228), які оглядалися судом, та в яких зазначено, що ОСОБА_7 постійно вів себе неадекватно.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Статтею 239 ЦК України також передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Також відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Суд вважає, що оскільки за своїм психічним станом за життя станом на 13.01.2016 року ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними, а тому довіреність, яка посвідчена 13 січня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий № 165), якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 в тому числі і на здійснення повноважень на продаж квартири, необхідно визнати недійсною, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст.215, 216 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що при укладенні договору купівлі-продажу, волевиявлення продавця повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з розяснень п.п. 7, 19, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд вважає, що оскільки довіреність, яка посвідчена 13 січня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий № 165), якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 в тому числі і на здійснення повноважень на відчуження спірної квартири, визнається недійсною, тому необхідно визнати недійсним і договір купівлі-продажу квартири від 28.01.2016 року, укладений між ОСОБА_7 (продавець), від імені якого по довіреності, посвідченій 13.01.2016 року, діє ОСОБА_3, та ОСОБА_4 (покупець), та договір довічного утримання (догляду) від 01.02.2016 року, згідно якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 спірну квартиру, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Визнаючи недійсним договір довічного утримання, суд виходить з того, що були відсутні правові підстави для його укладення, оскільки угода, на підставі якої було набуто право власностиі на цю квартиру (договір купівлі-продажу від 28.01.2016 року) визнається судом недійсним (з моменту його вчинення).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представником не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися заявлені заперечення.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі по 3996,20 грн. з кожного (загальна сума 7992,40 грн. (551,20*3)+6338,80 грн.), що підтверджується квитанціями (т.1 а.с.2, т.1 а.с.26, т.1 а.с.46, т.2 а.с.115).

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.203, 215, 216, 232, 237, 238, 244, 245, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 76-81, 89, 141, 158, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, де третьою особою на стороні відповідачів виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та договору довічного утримання задовольнити.

Визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13 січня 2016 року (реєстровий №165), якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 на здійснення повноважень від його імені.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під номером 154 в будинку номер 172 по вулиці Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська) в місті Чернівці Чернівецької області, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 28 січня 2016 року (реєстровий №395).

Визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), згідно якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 квартиру під номером 154 в будинку номер 172 по вулиці Героїв Майдану (колишня вулиця Червоноармійська) в місті Чернівці, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,70 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 лютого 2016 року (реєстровий №482).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 3996 (три тисячі девятсот девяносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 12 квітня 2019 року.

СУДДЯ: