ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 766/15129/17

Номер провадження: 22-ц/819/529/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Приходько Л.А.

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року, у складі судді Прохоренко В.В., в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгострах» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 207 495,68 гривень, посилаючись на те, що 20.02.2014 року ПАТ «СК «Інгострах» та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали договір страхування № DNHSIIV, згідно якого страхова компанія зобов'язалась у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користування і розпорядженням автомобілем Volkswagen Transporter Kasten, держ.номер НОМЕР_1.

10.09.2014 року о 11.20 годині в м.Скадовськ по вул.Комсомольській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «ІЖ-412», держ.номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.10.2014 року визнано ОСОБА_2.

ПАТ «СК «Інгострах» вказує, що внаслідок ДТП власнику застрахованого автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» заподіяно матеріальну шкоду в сумі 261 329,58 гривень. Позивачем виплачено ПАТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування в сумі 207 495,68 гривень.

Посилаючись на положення ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст.993 ЦК України, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 207 495,68 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень ст. 1187, 1172 ЦК України шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов'язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгострах» в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин положення ст.1172 ЦК України, оскільки у цій справі відповідач завдав шкоду саме майну роботодавця, яка була компенсована страховою компанією, відтак в порядку ст. 27 ЗУ «Про страхування» право вимоги роботодавця до свого працівника перейшло до позивача. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і позову, посилаючись на те, що до ПАТ «Страхова компанія «Інгострах» перейшло право ПАТ КБ «Приватбанк» на відшкодування шкоди, що заподіяна роботодавцю ОСОБА_2 при виконанні ним трудових обов'язків, розмір якої, відповідно до положень ст.132 КЗпП України не може бути більше середнього місячного заробітку відповідача. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи неодноразово до судового засідання не з'явився, в апеляційній скарзі просив розглядати справу за відсутності представників позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 20.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгострах» (далі ПАТ «СК «Інгострах») та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір страхування № DNHSIIV127758, згідно якого страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.4.1, п. 5.1 договору предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Volkswagen Transporter, державний номерний знак № НОМЕР_1. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

10.09.2014 року о 11.20 годин в м. Скадовськ по вул. Комсомольській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.10.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» заподіяно матеріальну шкоду.

Згідно звіту № 161 від 13.10.2014 року розмір заподіяної шкоди склав 261 329,58 грн.

Згідно договору страхування сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику, з урахуванням визначеної договором страхування франшизи та на підставі страхового акту № И-2529 від 20.11.2014 року складає 207 495,68 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 21.11.2014 року № 4882 страхове відшкодування виплачено в повному обсязі в розмірі 207 495, 68 грн.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 наказом ПАТ КБ «Приватбанк» № е.н.є-кп-2010/1-104 від 14.06.2010 року прийнятий на посаду охоронника по охороні цінностей, переміщуваних в середині підрозділу Департаменту офісної охорони. Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» № ЕНЄ4В-2016-21415826п від 22.02.2016 року ОСОБА_5 звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін).

Частиною першою статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин положення ст. 1172 ЦК України, оскільки в даній справі шкода заподіяна не третім особам, а саме роботодавцю.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень статті 27 ЗУ «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до ПАТ «СК «Інгострах», що виплатило ПАТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування перейшло право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до працівника про відшкодування шкоди, що заподіяна банку при виконанні ОСОБА_2 трудових обовязків.

Згідно з статтею 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Оскільки позивачем при зверненні до суду не надано суду доказів укладення договору про повну матеріальну відповідальність банку з відповідачем та доказів розміру середнього місячного заробітку відповідача, в задоволенні позову з підстав, заявлених позивачем слід відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас