ЖОВТНЕВИЙ РАЙОНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №490/7619/18
Провадження №2/477/286/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2018 року позивач - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» ( далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк) звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2012 року, що утворилася станом на 20 червня 2018 року, в загальному розмірі 199214 грн. 36 коп., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в сумі 25483 грн. 13 коп., заборгованості про процентам в сумі 26265 грн. 30 коп., пені в сумі 147465 грн. 93 коп., а також стягнутисудові витрати по справі в сумі 2988 грн. 22 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2018 року позовну заяву було направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області за підсудністю.

В обґрунтування свого позову позивач вказував, що 09 листопада 2012 року між Банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0249/82/0071462 та додаткова угода №014/0249/82/0071462/1 до зазначеного договору. Відповідно до укладеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 31804 грн. 20 коп. За умовами договору відповідач зобов'язувався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки, в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Однак позичальник порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, в зв'язку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково визнав позовні вимоги на суму заборгованості за кредитом станом на 30 квітня 2018 року в сумі 22329 грн. 64 коп., яка була зазначена у вимозі від 17 травня 2018 року. Також зазначив, що у позові розмір тіла кредиту становить 25483 грн. 13 коп., однак не зрозуміло яким чином розмір тіла кредиту збільшився. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити та застосувати загальний строк позовної давності у три роки та спеціальний до вимог щодо пені - один рік.

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначив, що у позові і вимозі загальна сума за кредитом становить 25483 грн. 13 коп. Заборгованість в сумі 22329 грн, 64 коп. є тільки простроченою заборгованістю за тілом кредиту, станом на 30 квітня 2018 року. Також вказав, що зменшення доходів відповідача не є обставиною яку можна віднести до форс-мажорних, що позбавляє його необхідності належно виконувати умови укладеного договору. Крім того жодних повідомлень про втрату джерела доходів на адресу банку не надходило. Також згідно п.10.6 даного кредитного договору до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, повинен застосовуватися збільшений строк позовної давності, який був узгоджений сторонами тривалістю у сімдесят років, що не суперечить цивільному законодавству.

Відповідач у своєму запереченні на відповідь на відзив позивача вказав, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися частинами кожного 9 числа місяця, а процентів кожного місяця з 2 по 9 число наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до розрахунку позивача, перше порушення зобов'язання сталося 13 травня 2013 року, проте банк не звернувся з вимогою про стягнення цього платежу та всіх інших платежів за період з 13 травня 2013 року по лютий 2016 року. Останній платіж зроблений ним відповідно до розрахунку позивача в лютому 2016 року. Тобто наполягав, що до платежів, які мали бути сплачені до 31 серпня 2015 року, сплинув строк позовної давності. Також вказав, що співробітники банку ввели його в оману щодо розміру місячного платежу, який становить 1150 грн. 90 коп., а у графіку погашення кредиту, наданого на його прохання у відділенні банку місячний платіж складає 1138 грн. 93 коп. За таких обставин він сплачував суму нижчу ніж прописано кредитним договором і це надало можливість банку нарахувати відсотки та штрафні санкції за прострочення кредиту. Крім того з 2016 року він неодноразово звертався до працівників банку з заявою про зменшення місячного платежу або надання розстрочки виконання договору на що йому було відмовлено.

В судове засідання представник позивача за позовом не з'явився, надав заяву з проханням здійснити розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, підтвердив обставини викладені у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив позивача.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.

Відповідно до Статуту акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 27 квітня 2018 року, акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

09 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0249/82/0071462, згідно з яким Банк надав відповідачу кредит у сумі 31804 грн. 20 коп., а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 38,3 % річних, та повернути кредит у строк до 09 липня 2018 року.

09 листопада 2012 року між Банком та відповідачем була укладена Додаткова угода №014/0249/82/0071462/1 до зазначеного договору, відповідно до якої було змінено умови кредитного договору, а саме: на період з 09 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом склав 0,01% річних. З 01 січня 2013 року процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі, передбаченому підпунктом 1.1.8. пункту 1.1. кредитного договору, без укладання додаткової угоди до кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору сторони встановили, що проценти нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, включаючи день надання кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році та підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному статтею 3 цього договору.

Згідно пункту 3.3. кредитного договору позичальник з метою сплати ануїтетних платежів зобов'язався вносити грошові кошти на свій поточний рахунок та/або підтримувати залишок коштів на поточному рахунку в сумі, достатній для сплати чергового рівного ануїтетного платежу у валюті кредиту та в строк, встановлений Кредитним договором. У разі недостатності на поточному рахунку коштів, належних до сплати кредитору на дату платежу, Позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі, протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум ануїтетних платежів, відповідно до умов Кредитного договору. При настанні строків сплати рівних ануїтетних платежів згідно Графіку, Кредитор здійснює договірне списання суми, належної до сплати позичальником у відповідному періоді з поточного рахунку в порядку передбаченому п. 3.5. Кредитного договору.

Відповідно до пункту 7.1.2. кредитного договору, у разі настання обставин дефолту (обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань (обов'язків) за кредитним договором), кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладення будь- яких додаткових угод вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів, пені та інших платежів відповідно до умов кредитного договору.

Згідно пункту 10.3 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за Договором, Кредитор має траво вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Відповідно пункту 10.6 даного кредитного договору до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю сімдесят років.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 20 червня 2018 року, загальна заборгованість відповідача становить 199214 грн. 36 коп., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в сумі 25483 грн. 13 коп., заборгованості про процентам в сумі 26265 грн. 30 коп. та пені в сумі 147465 грн. 93 коп.

З повідомлення позивача на адресу відповідача від 17 травня 2018 року вбачається, що Банк звертався до відповідача з проханням в добровільному порядку погасити заборгованість.

В той же час, відповідач та його представник заперечували проти цих вимог через пропуск строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового суду України у справі № 6-757цс/1 від 1 липня 2015 року, у справі № 6-16/15 від 11 березня 2015 року, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи з даним позовом Банк звернувся до суду 12 вересня 2018 року, а останній строк повернення кредиту - 09 липня 2018 року.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки строк позовної давності був узгоджений сторонами у договорі за домовленістю між ними до 70 років, що не суперечить положенням ст. 259 ЦК України.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання за договором, а позичальник навпаки, порушив його умови в частині своєчасної та повної сплати кредитних платежів, тому за ним утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З розрахунку заборгованості наданого банком, вбачається, що розмір нарахованої пені в тричі перевищує розмір самого кредиту та нарахованих відсотків.

За такого, суд приходить до того, що розмір пені нарахованої Банком в сумі 147465 грн. 93 коп. необхідно зменшити до 25000 грн., що орієнтовно дорівнює сумі боргу по тілу кредиту.

Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню загальна сума заборгованості за кредитом в 76748 грн. 43 коп., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в сумі 25483 грн. 13 коп., заборгованості про процентам в сумі 26265 грн. 30 коп., пені в сумі 25000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам -38,5 %.

Керуючись статями 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» загальну заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2012 року, що утворилася станом на 20 червня 2018 року, в загальному розмірі 76748 (сімдесят шість тисяч сімсот сорок вісім) грн. 43 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 25483 грн. 13 коп., заборгованості про процентам в сумі 26265 грн. 30 коп., пені в сумі 25000 грн., а також судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1151 (одна тисяча сто п`ятдесят одна) грн., 36 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09 квітня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко