КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/5727/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Соловей Г.В.

Унікальний №381/274/19 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року про повернення позовної заяви в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк», 20 лютого 2019 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилалось на те, що судом першої інстанції невірно застосовано положення п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки позовну заяву підписано представником позивача Гаренко Н.В., яка має процесуальну дієздатність на підставі довіреності №3415-К-Н-О від 09 серпня 2018 року, яка є дійсною та відповідає вимогам ст.246 ЦК України.

Вказувало, що судом першої інстанції не враховано, що вказана справа є малозначною, а тому позовна заява може подаватися представником за довіреністю відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Повертаючи позовну заяву, подану та підписану Гаренко Н.В. на підставі довіреності від АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції, посилаючись на положення п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України виходив з того, що позовну заяву подано представником позивача за довіреністю, однак за відсутністю доказів, що остання є адвокатом, що є наслідком підписання заяви особою, яка не має повноважень на її підпис.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.п. 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (пп. 11).

У ч. 4 ст. 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

За приписами ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що за правилами п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначений у 1 921,00 грн.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ціна позову в даній справі становить 54 905,09 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому представництво позивача у суді на підставі довіреності особою, що не є адвокатом, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону та Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 даної норми визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що вона підписана Гаренко Н.В., як представником позивача АТ КБ «Приватбанк».

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені АТ КБ «Приватбанк» позовну заяву Гаренко Н.В. до неї була долучена довіреність №3415-К-Н-О від 09 серпня 2018 року, відповідно до якої, їй, як представнику, надано право представляти інтереси банку з наданням прав, передбачених законодавством для позивача, зокрема, подавати, підписувати, пред'являти та підтримувати позови в судах всіх інстанцій.

Вказана довіреність була видана АТ КБ «Приватбанк» в особі виконуючого обов'язки голови Правління АТ КБ «Приватбанк» Пахачук Г.Д., яка діє на підставі наказу АТ КБ «Приватбанк», СП-2018-6937670 від 04 липня 2018 року «Про делегування права видавати довіреності від імені Банку».

Довіреність є чинною строком до 03 серпня 2019 року.

Отже, представником позивача до позовної заяви були додані документи, які підтверджують її повноваження.

Разом з тим, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов помилкового висновку про обов'язкову участь у справі адвоката, як представника АТ КБ «Приватбанк» є помилковим, оскільки справа є малозначною.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль