ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 644/8380/18

провадження № 22-ц/818/1653/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Бровченко І.О., Кругова С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ФОП ОСОБА_2;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення частини вартості послуг, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 і просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 947 грн. 11 коп. у відшкодування матеріальних збитків за частину вартості послуг, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 20000 грн. у відшкодування моральних збитків.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 24 березня 2018 року він придбав у відповідача, який здійснює діяльність туристичного агента, за 41383 грн. комплекс туристичних послуг для своєї сім'ї, які мали відбутися з 02 квітня 2018 року по 14 квітня 2018 року в м. Анталія Турецької Республіки.

Відповідно до заявки на бронювання позивач з родиною мав вилетіти з Анталії до м. Києва о 14 годині 30 хвилин 14 квітня 2018 року, проте о 03 годині ранку його повідомили, що він має залишити готель, а о 06 годині їх родину доставили до аеропорту в м. Анталія. Таким чином час перебування позивача та його родини на відпочинку скорочено на 06 годин 30 хвилин. Вказує, що оплативши туристичні послуги, свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання порушив, скорочено час відпочинку позивача, чим завдано незручності, спричинено моральну шкоду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11200 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що на його думку суд першої інстанції мав розглядати справу з викликом позивача, оскільки він заявляв про це клопотання. На думку апелянта це свідчить про упередженість суду першої інстанції.

Зазначає, що не отримував відзив на позовну заяву, а також докази на підтвердження позиції відповідача, не отримав докази на підтвердження судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 11200 грн.

Вважає, що він уклав договір про надання туристичних послуг з ФОП ОСОБА_2, про існування договору між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Туристична компанія «Анекс-Тур» його не повідомляли, не надавали копію договору. Також зазначає, що його не повідомляли про зміни авіарейсу та про скорочення часу перебування позивача та його родини в готелі, що на думку апелянта є неналежним виконанням ФОП ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань щодо організації туристичних послуг.

Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до положень заявки на бронювання, підписаною позивачем особисто, визначено, що перевезення туристів здійснюється чартерним рейсом, а час вильоту та аеропорт, визначені при бронюванні, не є кінцевим та можуть бути змінені. Крім того, відповідно до п. 2.4 договору № 803А/14 сторони визнають, що заявка на бронювання є безвідклична оферта туриста або юридичної особи, направлена туроператору через Турагента, в якій міститься пропозиція укласти договір на туристичне обслуговування на умовах, зазначених в заявці тур агента та договорі. Зазначає, що підписанням заявки на бронювання, ОСОБА_1 погодився з істотними умовами такої оферти, зокрема, стосовно можливості змін у часі вильоту, визначеному у бронюванні, у зв'язку з чим позивач був обізнаний стосовно наявності у туроператора права змінювати час вильоту, визначений у бронюванні. Звертає увагу на те, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування перед туристом несе туроператор, крім вичерпного переліку випадків, проте таких випадків матеріали справи не містять. Отже ОСОБА_2 не несе відповідальність за якість виконання зобов'язання за договором про реалізацію туристичного продукту.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08 липня 2014 року відповідач ОСОБА_2, як фізична особа - підприємець, здійснює підприємницьку діяльність із надання послуг у сфері туризму.

Відповідно до умов Договору № 803А/14 від 29.07.2014 року, укладеного між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» і відповідачем, останній надає послуги туристичного агента туроператору ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур».

У березні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача з метою отримання туристичних послуг.

Позивачем не спростовано, що на виконання вимог статті 19-1 Закону України «Про туризм» відповідачем було роз'яснено усі умови та характеристики запропонованих турів та надано іншу інформацію, необхідну для отримання туристичних послуг належної якості. Серед наданих пропозицій позивач обрав тур і 24.03.2018 року подав заявку на його бронювання. Зазначена обставина підтверджується копією заявки на бронювання, підписаної позивачем (а.с. 10).

ОСОБА_1 погодився з умовами надання туристичних послуг і, як наслідок, надалі між ним, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, з одного боку, і відповідачем ОСОБА_2, як ФОП, який надає послуги Турагента і діє від імені та за дорученням Туроператора ТОВ «Туристична фірма «Анекс Тур», 28 березня 2018 року був укладений Договір на туристичне обслуговування (ваучер) № 74698565.

Пунктом 1.1. Договору на туристичне обслуговування визначено, що Турагент ФО-П ОСОБА_2 зобов'язується, відповідно до замовлення Туриста, забезпечити йому та особам, що слідують з ним, надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), який сформований постачальником послуг - іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх.

Згідно Розділу 4 цього ж Договору Турагент зобов'язується надати тур, сформований туроператором, для туристів на 4 осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_1, який включає в себе наступний комплекс туристичних послуг: бронювання туристичних послуг, оформлення документів, забезпечення необхідними документами, інформування про зміни в замовлених послугах, перевірка наявності та правильності оформлення необхідних візових документів.

Відповідно до положень заявки на бронювання, підписаною Позивачем особисто, визначено, що перевезення туристів здійснюється чартерним рейсом, а час вильоту та аеропорт, визначені при бронюванні, не є кінцевими та можуть бути змінені.

Згідно з п.3.2.4. Договору № 803А/14, укладеного між ФО-П ОСОБА_2 та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», Туроператор має право внести зміни у зміст туру та графік руху за маршрутом, змінити аеропорт, дату та час вильоту, тип літака або інші характеристики Турпродукту.

Окрім цього, відповідно до п.2.4 вищевказаного Договору № 803А/14 сторони визнають, що заявка на бронювання є безвідкличною офертою Туриста або юридичної особи, направлена туроператору через Турагента, в якій міститься пропозиція укласти Договір на туристичне обслуговування на умовах, зазначених в Заявці Турагента та Договорі.

Оферта, у розумінні норм статті 641 Цивільного Кодексу України, має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Підписанням заявки на бронювання, ОСОБА_1 погодився з істотними умовами такої оферти, зокрема, стосовно можливості змін у часі вильоту, визначеному у бронюванні.

У зв'язку з викладеним, Позивач був обізнаний стосовно наявності у Туроператора права змінювати час вильоту, визначений у бронюванні.

У день підписання ОСОБА_1 Договору на туристичне обслуговування (ваучеру) № 74698565 від 28 березня 2018 року відповідач на виконання його вимог, визначених у п. 4.1.4, надав Позивачу авіаквитки на тур.

Вказані квитки містять таку інформацію:

- Авіапереліт Київ-Анталія QU 4407, дата вильоту 02.04.2018 року, час вильоту - 16 година 20 хвилин;

- Авіапереліт Анталія-Київ QU 4408, дата вильоту 14.04.2018 року, час вильоту- 9 година 00 хвилин.

Позивач погодився з умовами авіаперельотів і отримав авіаквитки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 погодився на туристичну подорож за запропонованими та роз'ясненими до укладення Договору умовами надання туристичних послуг, зокрема, і щодо часу та дати вильотів, визначених у наданих ФО-П ОСОБА_2 йому авіаквитках.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Своїми діями (оплатою туристичного туру та фактичним прийняттям послуги - поїздкою в туристичну подорож) позивач погодився з усіма істотними умовами Ваучеру і, зокрема, з умовами авіаперельоту відповідно до обраного туру.

Відповідно до п. 3.3.9 Договору № 803А/14, Турагент (ФО-П ОСОБА_2.) зобов'язаний за день до початку туру уточнити час вильоту літака, номер рейсу, аеропорт вильоту та інші характеристики Турпродукту, і при їх зміні довести цю інформацію до Туриста.

На виконання вищезазначених положень Договору ФО-П ОСОБА_2 за день до початку туру, тобто 01.04.2018, уточнив у Туроператора всі характеристики обраного ОСОБА_1 Турпродукту, зокрема, щодо часу вильоту, в результаті чого було забезпечено своєчасну доставку позивача та його родини до аеропорту.

ОСОБА_1 сам зазначав, що він та його родина 14 квітня 2018 року залишити готель о 03 годині ранку і о 06 годині були доставлені до аеропорту в м. Анталія, тобто за три години до вильоту.

Наведені обставини спростовують твердження позивача щодо його необізнаності про час зворотного вильоту та його невідповідність часу, вказаному у Заявці на бронювання та отриманих авіаквитках.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання, в тому числі підлягають застосуванню положення ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про туризм».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), є:

туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

За змістом статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

При цьому договір між споживачем та самим туристичним агентом не є безпосередньо договором на туристичне обслуговування, оскільки в цьому випадку не відбувається реалізації туристичного продукту, натомість предметом такого договору з туристичним агентом можуть бути дії турагента з пошуку необхідного туристичного продукту, його бронювання тощо.

У статті 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частинами 12 та 14 статті 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що саме туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов'язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб'єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

У статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті33 Закону України «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», статтей 610 і 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Згідно з п. 1.1. Договору № 803А/14, укладеного між Відповідачем та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» Турагент зобов'язується за винагороду надати послуги Туроператору з реалізації Турпродукту шляхом укладення Договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем Туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені Договором, із самостійним набором та комплектацією туристичних груп.

ФОП ОСОБА_2 у відповідності до положень вказаного Договору фактично здійснює посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» у відповідності до положень ст. 243 ЦК України, тобто, - комерційне представництво (представництво при укладенні договорів у сфері підприємницької діяльності) і відповідно до статті 295 ГК України.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ваучер від 23.02.2018, укладений турагентом ФО-П ОСОБА_2 від імені туроператора ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» з однієї сторони, та туристом - ОСОБА_1 з другої сторони, є видом та способом реалізації умов договору між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» та Відповідачем, та є похідним від нього, що відповідає вимогам ст. 901 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про туризм».

Положеннями п. 1.1 Ваучеру визначено, що Турагент ФО-П ОСОБА_2, який діє від імені та за дорученням Туроператора ТОВ «Туристична Компанія «Анекс Тур» на підставі Договору № 803 A/14 від 30.11.2016, зобов'язується відповідно до замовлення Туриста й особам, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), який сформований постачальником послуг - іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх.

З умов даного Ваучеру (п.1.1) вбачається, що Відповідач, як Турагент, взяв на себе зобов'язання надати Туристу (Позивачу по справі) комплекс туристичних послуг, при цьому Турагент діяв від імені та за дорученням Туроператора (третьої особи по справі), що не суперечить ст. ст. 243, 902 ЦК України.

Частиною 1 статті 239 ЦК України, передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до положень Договору № 803А/14 та вимог Закону України «Про туризм» ці обов'язки полягали в наданні виключно посередницьких послуг щодо забезпечення Туриста обраним ним туристичним продуктом.

Сам туристичний продукт повинен надаватися не особисто відповідачем, а туроператором ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», адже Турагент ФО-П ОСОБА_6 діяв лише від імені та за дорученням цього Туроператора.

Оскільки ваучер на ім'я туристів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 оформлений безпосередньо ТОВ «Туристична фірма «Анекс Тур», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для покладення на ФОП ОСОБА_2 обов'язку по відшкодуванню матеріальних збитків за частину вартості послуг та відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1

В апеляційній скарзі позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові № 6-42цс13 від 03 липня 2013 року, однак зазначена постанова ухвалена за інших обставин справи.

Стосовно витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Частиною1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 47, 48 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, участь адвоката, який представляє інтереси відповідача у справі, та факт надання ним правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги (а. с. 66-68), копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 70), копією ордеру (а.с. 69), актом наданих юридичних послуг від 29.11.2018 року (а.с. 99), копією квитанції № 2 від 31.08.2018 року, в якому зазначене призначення платежу: «сплата за надання правової допомоги, платник ФОП ОСОБА_2 на суму 11200 грн.» (а.с. 100).

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне, з урахуванням положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України та вимог розумності та справедливості, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до 5000 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів фактичної сплати послуг за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а наданий лише попередній розрахунок вартості судових витрат, то на цей час відсутні підстави і для компенсації таких витрат.

Доводи ОСОБА_1, викладені в додаткових поясненнях стосовно повноважень ОСОБА_5, який не мав повноважень підписувати відзив на апеляційну скаргу не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного.

З п. 4.7 договору № 28/08/2018-1 про надання правової допомоги вбачається, якщо жодна зі сторін не заявить письмово за 30 календарних днів до спливу строку, вказаного у п. 4.2 договору, про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на трьохмісячний строк.

Відповідно до п. 4.8. договір припиняє свою дію виконання доручення замовника.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач звертався до ОСОБА_9 із заявою про припинення дії договору.

Крім того, посилання ОСОБА_1 щодо пропуску строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду, датованою 13.12.2019 року, у якій ухвалою від 04.04.2019 року було виправлено описку у даті постановлення ухвали, було відкрито провадження у справі та сторонам направлена копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги.

Згідно розписки про вручення копії ухвали про відкриття провадження та копії апеляційної, ОСОБА_2 отримав ці документи 25.02.2019 року, відзив на апеляційну скаргу був направлений через поштове відділення згідно штемпелю 06.03.2019 року та надійшов на адресу Харківського апеляційного суду 11.03.2019 року, тобто у передбачений діючим законодавством строк.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 5000 грн. за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.О. Бровченко

С.С. Кругова