Справа № 461/8391/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Валоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2595/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Волоско І.Р. від 11 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення нежитлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2018 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 22554,00 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3095,00 грн. витрат за проведення експертизи.В позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 упущеної вигоди у розмірі 22500,00 грн. відмовлено.В позовних вимогах про зобовязання відповідача за свій рахунок привести квартиру АДРЕСА_1 до належного технічного стану та демонтувати встановлений санвузол відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог. Вважає рішення незаконним, необгрунтовним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було враховано, що позивач не надав суду жодного допустимого доказу по справі, який би беззаперечно підтверджував саме ті факти, на які посилається позивач. Вказує на те, що 21.09.2016р. був складений акт другого залиття, саме так його трактує ЛКП «Цитадель-Центр», проте з акту вбачається, він був складений на підставі домислів та припущень, а посилання на візуальне обстеження взагалі є неприпустимим при вирішенні даних питань. Вважає, що працівники ЛКП, які виходили на місце, не були компетентними в даних питаннях, огляд провели поверхнево, не вникнули і не хотіли вникати в дану проблему, тобто проявили службову недбалість. Вважають, що ймовірною причиною затоплення є стан загально-будинкових мереж, їх зношеність та бездіяльність балансотримувача. Зазначає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №923 не дає відповідь на основне запитання чи було залиття нежитлового приміщення спровоковане діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 264, ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 81 ЦПК України, пункт 3 частини 2 статті 11, ч.1 ст. 16, ст.ст. 22, 1166, 1167 ЦК України, ст.151 ЖК України, п. 8 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінетом Міністрів України №45 від 24.01.2006 року, п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та задовольняючи позов частково, виходив з того, що ОСОБА_3, є власником нежитлового приміщення № 1 у буд. 1 на вулиці Війтовича у м. Львові, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення. ОСОБА_2 проживає у квартирі № 10 у буд. 1 на вулиці Війтовича. Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 на вул. Війтовича на предмет залиття від 17.08.2016 р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось залиття квартири позивача, причиною якого є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 по вул. Війтовича на предмет залиття від 21.09.2016р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось друге залиття квартири позивача, причиною якого ймовірно є халатне користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. Так, згідно зазначених Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, комісією ЛКП «Цитадель-Центр» 17.08.2016р. та 21.09.2016 р. складено Акти обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 по вул. Війтовича на предмет залиття. Встановлено, що причиною залиття нежитлового приміщення №1, власником якого являється ОСОБА_3 є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням. Окрім того, встановлено, що причиною залиття квартири позивача ймовірно є халатне користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 вищевказаного будинку. Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 923 від 20.02.2017 року за даними проведеного огляду встановлено, що залиття нежитлового приміщення (обєкт громадського харчування) № 1 будинку № 1 на вул. Війтовича у м. Львові мало місце. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт з усунення шкоди, заподіяної внаслідок залиття, на час проведення дослідження становить 22 554,0 грн. Таким чином, майнова шкода, яка заподіяна ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд вважає доведеним у судовому засіданні факт залиття належного позивачу нежитлового приміщення з вини ОСОБА_2, а тому завдана внаслідок такого залиття шкода підлягає стягненню, як із винної особи. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 923 від 20.02.2017 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт з усунення шкоди, заподіяної внаслідок залиття, на час проведення дослідження становить 22 554,0 грн. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана залиттям квартири у розмірі 22 554,0 грн. Суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди у розмірі 22 500,00 грн., яку просить стягнути позивач, оскільки така належними та допустимими доказами не стверджується. В обґрунтування такої вимоги ОСОБА_3 покликається на договір оренди спірного нежитлового приміщення, укладений 10.08.2016 р. з ФОП ОСОБА_4, який останній в односторонньому порядку 18.08.2016 р. розірвав у звязку із затопленням приміщення і його непридатного стану. Однак, сам лише факт затоплення, який дійсно мав місце, не свідчить, що спірне нежитлове приміщення прийшло у непридатний для експлуатації стан. Позивач не вживав заходів, як власник, якому належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ремонту приміщення, незалежно від вирішення питання про відшкодування шкоди відповідачем. До матеріалів справи приєднано лише копію договору оренди нежитлового приміщення по вул. Вітовича, 1/1 в м. Львові від 10.08.2016 р. та заяву орендаря ОСОБА_5 про розірвання договору оренди датована 18.08.2016 р.; при цьому, не приєднано акт прийому-передачі приміщення, відтак, неможливо встановити, чи орендар взагалі користувався приміщенням та проплатив орендну плату; не встановлено судом чи реальними були доходи позивача від означеного договору оренди. В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Факт залиття квартири були встановлені у судовому засіданні й підтвердилися матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку про те, що позивачеві насправді було заподіяно й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження майна, що перебуває у його власності, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати тощо. Зважаючи на положення приведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань позивача, суд вважав, що компенсація заподіяної моральної шкоди підлягає стягненню частково у сумі 3 000,00 грн. Решта вимог щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню через недостатню обґрунтованість. ОСОБА_3, як позивачем у справі, не надано суду доказів, що у квартирі відповідача відбулось переобладнання чи перепланування квартири, тому покликання на норму ст. 152 ЖК України суд вважає безпідставним; відтак, у задоволенні вимоги про зобовязання відповідача за свій рахунок привести квартируу№10 по вул. Вітовича, 1 в м. Львові до належного технічного стану та демонтувати встановлений санвузол слід відмовити. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачеві у зазначеному ним обсязі.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає, висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просив:

-стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданої матеріальної шкоди, розмір якої позивач проосив встановити суд, призначивши будівельно-технічну і товарознавчу експертизу (що з врахуванням висновку експерта становить 22554 грн.);

-стягнути з відповідача упущену вигоду з розрахунку 22500 грн. за кожний місяць за весь період від моменту затоплення до відшкодування збитків;

-стягнути з відповідача на користь позивача відшодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн.;

-зобовязати відповідача за свій рахунок привести квартиру №10 на вул. Вітовича, 1 в м. Львові до належного технічного стану та демонтувати встановлений санвузол.

В обґрунтування позову вказував на те, що він є власником нежитлового приміщення № 1 у буд. 1 на вулиці Війтовича у м. Львів. ОСОБА_2 проживає у квартирі № 10 у буд. 1 на вулиці Війтовича, яка розташована над квартирою позивача. У квартирі відповідача, внаслідок незаконного перепланування квартири створене додаткове приміщення санітарно-гігієнічного призначення, внаслідок чого відбулось залиття нежитлового приміщення позивача. 21.09.2016 р. був складений акт другого залиття, складений ЛКП «Цитадель-Центр». В результаті неодноразового залиття приміщення, позивачу завдана матеріальна шкода в яку входить вартість необхідного поновлювального ремонту приміщення та меблі, які зіпсовані внаслідок затоплення, яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Окремо згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина заподіювача шкоди.

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу (позивачам) шкоди; 2. протиправність діяння відповідача (відповідачів); 3. наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів); а також 4. вину заподіювача (заподіювачів) шкоди.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення № 1 у буд. 1 на вулиці Війтовича у м. Львів, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення.

ОСОБА_2 проживає у квартирі № 10 у буд. 1 на вулиці Війтовича, що розташована над приміщенням позивача та не оспорено сторонами.

Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 на вул. Війтовича на предмет залиття від 17.08.2016 р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось залиття квартири позивача, причиною якого є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням.

Згідно акту обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 по вул. Війтовича на предмет залиття від 21.09.2016р., складеного комісією ЛКП «Цитадель-Центр», сталось друге залиття квартири позивача, причиною якого ймовірно є халатне користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням.

Комісією ЛКП «Цитадель-Центр» 17.08.2016р. та 21.09.2016 р. складено Акти обстеження нежитлового приміщення в будинку № 1 на вул. Війтовича на предмет залиття та встановлено, що причиною залиття нежитлового приміщення №1, власником якого являється ОСОБА_3 є несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 вищевказаного будинку, яка знаходиться в одній проекції, але поверхом вище над нежитловим приміщенням та ймовірно халатне користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 вищевказаного будинку.

З висновків Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз судової будівельно-технічної експертизи № 923 від 20.02.2017 року, також, вбачається, що залиття нежитлового приміщення (обєкт громадського харчування) № 1 будинку № 1 на вул. Війтовича у м. Львові мало місце. Факт залиття був зафіксований актами комісії ЛКП «Цитадель-Центр». Як вбачається з матеріалів справи згідно актів від 17.08.2016 р. та від 21.09.2016р., складених комісією ЛКП «Цитадель-Центр», залиття носило багаторазовий характер і мало місце 17.08.2016 р. та 14.09.2016 р. Встановити технічну причину залиття нежитлового приміщення (обєкт громадського харчування) № 1 будинку № 1 по вул. Війтовича у м. Львові не надається можливим. Характер пошкоджень стіни між приміщеннями літ. 1-6, 1-7, 1-8 вказує, що протікання відбувалось по стіні тривалий період часу з низькою інтенсивністю і призвело до замокання тіла кладки стіни. Актом комісії ЛКП «Цитадель-Центр», складеним 17.08.2016 р., причиною залиття зазначено несправність труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 цього будинку, яка знаходиться в одній проекції поверхом вище над нежитловим приміщенням. Пошкодження стін приміщення літ. 1-7 могло відбутись внаслідок залиття з приміщеня кухні квартири № 10, яке носило разовий характер. Актом комісії ЛКП «Цитадель-Центр», складеним 21.09.2016 р. причиною залиття зазначено недбале користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 цього будинку, яка знаходиться в одній проекції поверхом вище над нежитловим приміщенням.

З мотивувальної частини вказаної експертизи, також, вбачається, що: «В приміщенні суміщеного санвузла встановлено прилади унітазу з приєднаним зливним бачком, умивальника та душового піддону, введення холодної води до квартири виконано в ніші під умивальником і в приміщенні кухні встановлено прилад мийки. Трубопроводи водопостачання та водовідведення від приладів приховано облицюванням керамічною плиткою. У зв'язку з чим технічний стан прихованих трубопроводів і підєднань встановити не надається можливим. Водовідведення квартири проводиться по прокладеному зовні будинку прихованому в коробі стояку каналізації з викидом в каналізаційний колодязь. Під час огляду зливом води з душового піддону, умивальника, мийки спуском води з унітазу протічок і несправностей видимих підєднань приладів трубопроводів і запірно-регулюючої арматури не виявлено. Виходячи з вищевикладеного встановити технічну причину залиття нежитлового приміщення (обєкт громадського харчування) № 1 будинку № 1 на вул. Війтовича у м. Львові не надається можливим. Найбільше пошкоджена була стіна між приміщеннями літ. 1-6, 1-7, 1-8. вздовж якої прокладені трубопроводи водопостачання та водовідведення квартири № 10, розташованої вище. Характер пошкоджень даної стіни вказує, що протікання відбувалось по стіні тривалий період часу з низькою інтенсивністю і призвело до замокання тіла кладки стіни. Актом комісії ЛКП «Цитадель-Центр», складеним 17.08.2016 р., причиною залиття зазначено несправність з труб квартирної розводки холодної води в ванній кімнаті квартири № 10 цього будинку, яка знаходиться в одній проекції поверхом вище над нежитловим приміщенням. Пошкодження стін приміщення літ. 1-7 могло відбутись внаслідок залиття з приміщення кухні квартири № 10, яке носило разовий характер. Актом комісії ЛКГІ «Цитадель-Центр», складеним 21.09.2016 р., причиною залиття зазначено недбале користування сантехприладами мешканцями квартири № 10 цього будинку, яка знаходиться в одній проекції поверхом вище над нежитловим приміщенням.

Вказаними доказами відповідно слід вважати встановлено факт залиття; спричинену ним шкоду у вигляді пошкоджень приміщення позивача; протиправну поведінку відповідачки, якою спричинено шкоду позивачу; а також їх причинний звязок та відповідно вину відповідачки, як власниці труб та сантехнічного обланання її квартири, у спричиненні шкоди.

Відповідачкою вказані докази лише голослівно заперечувались без подання будь-яких своїх доказів, зазначення про такі чи заявлення клопотань про їх витребування та дослідження у судовому засіданні.

Відповідно сумніви відповідачки у належності та допустимості згаданих доказів слід вважати голослівними, безпідставними та такими, що правильно не взяті до уваги судом першої інстанції та відповіно правильно взято до уваги вказані докази при вирішенні справи.

Крім цього, судом першої інстанції правильно враховано розмір нанесеної матеріальної шкоди, що був визначений вказаним висновком експертизи, який знову ж не спростований відповідачкою та розмір шкоди фактично нею не заперечувався.

Також, судом правильно було встановлено розмір моральної шкоди, зважаючи на те, що факти залиття квартири були встановлені у судовому засіданні й підтвердилися матеріалами справи, а тому позивачеві насправді було заподіяно й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження майна, що перебуває у його власності; незручності, що виникли у нього у звязку із залиттям; необхідність докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права; те, що залиття мали місце неодноразово та відповідачка протягом тривалого часу у добровільному порядку шкоди не відшкодувала, тощо.

Виходячи, також, із засад, розумності, виваженості та справедливості слід вважати, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню визначено правильно.

Щодо рішення суду у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, то у цій частині рішення суду не оскаржувалось та відповідно не переглядається.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Крім цього, слід відмовити у задоволенні клопотання позивача про збільшення вартості збитків, які наводились у позовних вимогах з посиланням на ст. 625 ЦК України, оскільки такі вимоги не можуть бути вирішеними як клопотання, а фактично є новими позовними вимогами, які не були заявлені у суді першої інстанції, в межах яких суд першої інстанції розгляднув справу та, в межах яких рішення суду підлягає перегляду в апеляційному порядку. Вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду із такими ввимогами в окремому порядку, відповідно до вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_3 про збільшення вартості збитків відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Л.Б. Струс

ОСОБА_6