Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 199/2799/17

провадження № 61-25137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Громадська організація «Дніпровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах її члена ОСОБА_3,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Ліквідаційна комісія Дніпровського міського управління Міністерства внутрішніх справ України, Зюзь Ірина Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Громадської організації «Дніпровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах її члена ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2017 року у складі судді Руденко В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року Громадська організація «Дніпровська незалежна правозахисна громадська організація» (далі - ГО «ДНПГО») в інтересах її члена ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Дніпровського міського управління Міністерства внутрішніх справ України, Зюзь І. М. про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням посадової особи органу досудового слідства.

Позов обґрунтовано тим, що 20 жовтня 2006 року прокурор Індустріального району м. Дніпра порушив кримінальну справу № 64061766 за частиною другої статті 190 КК України. 23 жовтня 2006 року слідчий Індустріального районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. (далі - Індустріальний РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області) виніс постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка, належить ОСОБА_5 На той час ОСОБА_5 продав вказану квартиру, отримав гроші за продаж, а тому ця квартира на час накладення арешту йому не належала.

У кримінальній справі № 64061766 станом на 23 жовтня 2006 року позивач не був ні підозрюваним, ні обвинувачуваним. Кримінальну справу № 64061766 об'єднано з кримінальною справою № 36061032 та прийнято до провадження слідчим з ОВС РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Заставським І. А., про що слідчий Заставський І. А. 25 жовтня 2006 року виніс відповідну постанову. 12 грудня 2006 року ЗаславськийІ. А. виніс постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого у кримінальній справі № 36061032.

Постановою слідчого Заставського І. А. від 17 лютого 2007 року кримінальне переслідування стосовно позивача по обвинуваченню за частиною четвертою статті 190 КК України припинено у зв'язку із недоведеністю його участі у скоєнні цього злочину. Про цюпостанову позивач дізнався лише 28 липня 2010 року. За результатами досудового слідства у кримінальній справі № 36061032 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 28 грудня 2010 року ухвалено вирок № 1- 173/10, яким скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1. Вирок набрав чинності 12 січня 2011 року.

Арешт квартири тривав з 23 жовтня 2006 року по12 січня 2011 року. З метою зняття арешту з квартири ОСОБА_3неодноразово звертався до різних органів державної влади. Незаконне накладення арешту на квартиру завдало йому значної майнової шкоди, фізичних страждань та моральної шкоди. Намагаючись зняти незаконний арешт, який накладено слідчим Зюзь І. Н., він вимушений був витрачати час та кошти, у зв'язку з чим він не працював іяк наслідок не отримував доходи.

Загальна кількість днів, які ОСОБА_3 витратив на зняття незаконного арешту складає 24 робочі дні, а тому він має право на відшкодування упущеної вигоди в розмірі місячної мінімальної заробітної плати - 1450,00 грн, а також, витрати на надання йому адвокатських послуг - 7000,00 грн, моральну шкоду - 72 983,33 грн. Матеріальну та моральну шкоду позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2017 року відмовлено в позові.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за незаконні дії органів досудового розслідування щодо притягнення позивача як обвинуваченого, застосування запобіжного заходу та накладення арешту на майно позивача вже відшкодовано моральну шкоду та після припинення стосовно позивача кримінального переслідування у кримінальній справі № 36061032 постановою слідчого по ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС УкраїниЗаставського І. А. від 17 лютого 2007 року будь-яких процесуальних дій, які обмежують права позивача не проводилося. Позивачу постановою органу досудового слідства від 25 листопада 2013 року відшкодовано майнову шкоду в сумі 1 200,00 грн як втрачений заробіток, внаслідок незаконних дій слідчого під час досудового слідства. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року ОСОБА_3 у вимогах до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу - відмовлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ГО «ДНПГО» відхилено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судами перевірено та надано належну оцінку діям посадових осіб органу досудового слідства стосовно ОСОБА_3

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ГО «ДНПГО» в інтересах її члена ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГО «ДНПГО» в інтересах її члена ОСОБА_3

У січні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на касаційну скаргу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

14 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що представником відповідача надано до суду першої інстанції копії судових рішень, у яких відповідач не був ні стороною у справі, ні третьою особою, що підтверджується журналом судового засідання від 07 липня 2017 року.

Суддя порушила вимоги пункту 3 частини першої статті 169 ЦПК України, оскільки не відклала справу у разі першої неявки позивача у судове засідання. Неявка позивача була зумовлена його перебуванням у трьох судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Не відповідають дійсності висновки апеляційного суду, що арешт на майно позивача накладався у вказаній справі лише відповідно до постанови слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року, доказів протилежного позивачем суду не надано.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19 грудня 2012 року у справі №401/7558/12 стосується незаконних діянь слідчого по ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС УкраїниЗаставського І. А. у кримінальній справі № 36061032.

Предметом спору у вказаній справі є незаконне рішення слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року про накладення арешту на квартиру у кримінальній справі № 64061766 (а. с. 23).

Предмет розгляду у справі № 410/7558/12, в якій ухвалено рішення 19 грудня 2012 року, на яке суд першої інстанції послався як на підставу для відмови у задоволенні позову, та у справі № 199/2799/17, є різними.

Суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19 грудня 2012 року у справі №401/7558/12, не надав оцінку письмовим доказам у справі (а. с. 178, 179, 180) та не виклав мотиви у судовому рішенні.

При розгляді справи підлягає застосуванню рішення Європейського суду з прав людини «Котій проти України», яке за обставинами справи є ідентичним з обставинами вказаної цивільної справи.

Судом першої інстанції порушено таку засаду цивільного судочинства як диспозитивність.

Висновки суду не відповідають матеріалам справи, оскільки рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19 грудня 2012 року стосується виключно незаконних дій та рішень слідчого Заставського І. А. у кримінальній справі 36061032. Предметом розгляду цієї справи є незаконне рішення слідчого Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року про накладення арешту на квартиру у кримінальній справі №64061766. Арешт на квартиру АДРЕСА_1, оформлений постановою від 23 жовтня 2006 року у кримінальній справі № 64061766, скасовано вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року справа № 1-173/10.

Питання відповідальності за незаконне рішення слідчого Зюзь І. М. оформлене постановою від 23 жовтня 2006 року у кримінальній справі № 64061766 про арешт квартири АДРЕСА_1, має бути вирішено саме у цій справі, оскільки до цього часу не вирішено.

Суд апеляційної інстанції помилково погодився з висновками суду першої інстанції та не дослідив належним чином рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19 грудня 2012 року у цивільній справі № 410/7558/12, яке суд першої інстанції взяв до уваги як підставу для відмови у позові.

Заперечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на касаційну скаргу

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що 20 жовтня 2006 року прокурором Індустріального району м. Дніпропетровська порушено кримінальну справу № 64061766 за ознаками частини другої статті 190 КК України. 23 жовтня 2006 року слідчим індустріального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області Зюзь І. М. з метою забезпечення можливого в майбутньому позову винесено постанову про накладення арешту на квартири АДРЕСА_1. Надалі кримінальну справу № 64061766 об'єднано з кримінальною справою № 36061032 та прийнято до провадження слідчим ОВС з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.Арешт на майно позивача накладався лише у кримінальній справі відповідно до постанови слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 жовтня 2006 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська порушив кримінальну справу № 64061766 за ознаками частини другої статті 190 КК України.

23 жовтня 2006 року слідчий Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. з метою забезпечення можливого в майбутньому позову виніс постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 23).

Кримінальну справу № 64061766 об'єднано з кримінальною справою № 36061032 та прийнята до провадження слідчим ОВС з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Заставським І. А., про що ним 25 жовтня 2006 року винесено постанову.

12 грудня 2006 року ЗаставськийІ. А.виніс постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого у кримінальній справі № 36061032.

Постановою слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області Заставського І. А. від 17 лютого 2007 року кримінальне переслідування стосовно ОСОБА_3 заобвинуваченням за частиною четвертою статті 190 КК України припинено у зв'язку із недоведеністю його участі у скоєнні злочину. За результатами досудового слідства у кримінальній справі № 36061032 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 28 грудня 2010 року ухвалено вирок № 1-173/10 та скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1. Вирок набрав чинності 12 січня 2011 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби, Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, стягнуто на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України. Рішення набрало чинності 28 березня 2013 року.

Ухвалюючи це рішення суд надав оцінку усім зібраним у справі доказам у сукупності, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, взяв до уваги характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу, внаслідок вимушених змін у його житті та його виробничих стосунках, його зусилля та час для відновлення попереднього стану, внаслідок незаконного його тримання під вартою, проведенням обшуків та арешту майна.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справа України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу, що здійснює досудове розслідування, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постановою органу досудового слідства від 25 листопада 2013 року ОСОБА_3 відшкодовано матеріальну шкоду у сумі 1 200,00 грн, як втрачений заробіток, а отже, йому відшкодовано і матеріальні збитки, які ним були понесені внаслідок незаконних дій слідчого під час досудового слідства.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 у позові до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу - відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За змістом положень пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Звертаючись до суду позивач просив відшкодувати шкоду, завдану рішенням слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що за незаконні дії органів досудового розслідування щодо притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого, застосування запобіжного заходу та накладення арешту на майно, ОСОБА_3 вже відшкодовано моральну шкоду.

У позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що 23 жовтня 2006 року слідчий Зюзь І. М. виніс постанову про накладення арешту на квартиру (додаток № 5).

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року арешт накладений постановою слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І. М. від 23 жовтня 2006 року скасовано.

У рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 19 грудня 2012 року у справі №401/7558/12 зазначено, що було незаконно накладено арешт на майно ОСОБА_3 у період перебування під вартою.

У цьому рішенні суд першої інстанції не зазначив, на яке конкретно майно було накладено арешт.

Проте, розглядаючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували та не надали належної оцінки вимогам позивача про відшкодування шкоди завданої йому рішенням слідчого Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23 жовтня 2006 року Зюзь І. М. про накладення арешту на його майно - квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції не з'ясовано підстави позову в частині відшкодування шкоди, завданої накладенням арешту на майно, чи дійсно рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року вирішено питання про незаконність накладеного арешту на те саме майно щодо якого заявлено позов у вказаній справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції належно їх не перевірив, не з'ясував, чи встановлено судом першої інстанції обставини справи з урахуванням підстав позову, не викладено мотиви, чому відхилено надані позивачем письмові докази до суду апеляційної інстанції (а. с. 178)

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України 2004 року доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив, не спростував їх та не виклав мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вимоги до судового рішення визначені цивільним процесуальним законом. Судове рішення має забезпечувати захист конституційних прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Належне здійснення правосуддя є одним із основоположних елементів права на справедливий суд.

Суд апеляційної інстанцій, не здійснив належне правосуддя, у судовому рішеннях не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом; орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справа «Мала проти України» від 3 липня 2014 року; справа «Дюлоранс проти Франції» від 21 березня 2000 року; справа «Донадзе проти Грузії» від 7 березня 2006 року; справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року; справа «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; справа «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року).

Суд апеляційної інстанції не проаналізував доводи та аргументи ГО «ДНПГО» в інтересах її члена ОСОБА_3, незважаючи на посилання у кожній судовій інстанціїна накладення арешту на квартиру слідчим Зюзь І. М.. У матеріалах справи є дві постанови про накладення арешту на майно (а. с. 23, 178), які надав позивач суду на обгрунтування позову, проте судом не досліджено їх та не викладено мотиви щодо їх оцінки.

Отже, суд апеляційної інстанції допустив такі порушеннянорм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд також не дослідив питання правової підстави представництва ГО «ДНПГО» інтересів її члена ОСОБА_3

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Громадської організації «Дніпровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах її члена ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик