Справа № 570/5637/18
Номер провадження 2/570/441/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Рівненський районний суд Рівненської області, у складі: судді Гнатущенко Ю.В., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 20.11.2018 р., звернувшись до суду з позовом, вказує, що Рівненським районним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області 04.01.2018 року відкрито виконавче провадження № 55465778 на підставі виконавчого напису № б/н виданого 30.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з позивача 85041,61 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення у звязку з тим, що постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.), визнана 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду незаконною та нечинною в частині пп.1, 1-1, 2 Змін, що вносяться. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 вказану постанову залишено без змін.

Крім того, позивач вказує на неможливість стверджувати про те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріусом зазначена банком грошова сума була безспірною та приводить свій розрахунок заборгованості. У звязку з чим, позивач вважає такий виконавчий напис безпідставним, необгрунтованим, а відповідно незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 27.11.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження у справі.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала в повному обсязі і просить її задоволити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов підтримав і просить його задоволити.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якому просить суд проводити розгляд справи за наявними у справі доказами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662 є нечинною не відповідають дійсності, оскільки виконавчий напис вчинено до втрати нею чинності на підставі рішення суду. Крім того, рішення суду (постанова) не містить відомостей про момент втрати чинності такої постанови КМУ, а разом з тим на даний час державна реєстрація постанови КМУ не скасована, про що свідчить картка вказаного нормативно-правового акту, розміщена на веб-порталі Верховної Ради України "Законодавство України", згідно якої стан останного вказано як "чинний". Однак, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з реєстру.

Крім того, наводить розрахунок заборгованості позивача перед відповідачем, на підставі якого було видано виконавчий напис. Вказує, що спір, на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, чи до цього, як вирішений, був відсутній.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях просить відмовити у задоволенні позову, оскільки банком були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, що відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.09.2016 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Р25.120.12462 (далі кредитний договір).

30.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, на підставі якого нотаріус пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ "Ідея Банк" з ОСОБА_2, не сплачену в строк за кредитним договором № Р25.120.12462 від 26.09.2016 р., а саме: з 01.04.2017 року по 25.10.2017 року, сума, що підлягає стягненню складає 85041,61 грн., з урахуванням: 42120,33 грн.- основний борг, 6507,67 грн. - прострочений борг, 16446,43 грн. - прострочені проценти, 319,74 грн. - строкові проценти, 1259,07 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту, 16788,37 грн. - пеня (за останній рік). Витрати за вчинення виконавчого напису 1600,00 грн.

04.01.2018 року постановою старшого державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 55465778 на підставі виконавчого напису, виданого 30.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з позивача 85041,61 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм суд приходить до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Серед іншого, позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", зокрема розмір заборгованості не є безспірним.

Нотаріусом вчинено виконавчий напис без перевірки та встановлення безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, а відтак зазначений виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, тоді як ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень щодо заборгованості та її розрахунку. При цьому необхідно уникати будь-яких суперечностей у наданих документах.

Між тим, поданий ПАТ "Ідея Банк" нотаріусу здійснений відповідачем розрахунок заборгованості не можна вважати доказом безспірності вимог стягувача до боржника, адже він відображає односторонні арифметичні банківські розрахунки.

Крім того, у позові позивачем обгрунтовується сплата позивачем коштів на погашення кредиту, про що нею подані відповідні платіжні квитанції на загальну суму 8440 грн., що свідчить про відсутність безспірності вимог банку.

Відповідно до п.1.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 № 296/5 (надалі- Порядок) наказом Мінюсту, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 5.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Із наданих нотаріусом копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, такого документа, на якому вчинений виконавчий напис, не вбачається.

Що стосується заперечень відповідача у відзиві стосовно чинності постанови КМУ від 26.11.2014 р. № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.), яка визнана 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду незаконною та нечинною в частині пп.1, 1-1, 2 Змін, що вносяться, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р.

У резолютивній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. зазначено, що постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 р. визнається незаконною та нечинною в її частині, а саме: п.1, п.1-1, п.2 Змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.).

А також, зобовязано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. доступна за посиланням на веб-порталі "Верховна Рада України" у розділі "Законодавство України": https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v2008805-17.

Також, у розділі "Картка" вказаного документа міститься інформація про публікації документа, де зазначено: офіційне видання "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 2017 р., № 23, стор. 156.

А тому, не заслуговують на увагу доводи відповідача з приводу чинності постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 р. в частині п.1, п.1-1, п.2 Змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.) .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30.11.2017 року, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (реєстровий номер 2240), про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" грошових коштів за кредитним договором від 26.09.2016 року № Р.25.120.12462 за період з 01.04.2017 року до 25.10.2017 року на загальну суму (разом із платою за вчинення виконавчого напису) 85041,61 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., с.Корнин, вул.Набережна, 26, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_7 акціонерне товариство "Ідея Банк", м.Львів, вул.Валова, буд. 11, .

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м.Київ, вул.Мала Житомирська, 6/5, 01001.

Суддя Гнатущенко Ю.В.