ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9960/18 Номер провадження 22-ц/814/1071/19Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу в м. Полтава за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року, прийняту під головуванням судді Троцької А.І. в м. Полтаві

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 234 985грн. та моральної- 10 тис.заподіяної моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Сторони просять розгляд справи здійснити у їх відсутність. ОСОБА_3 в заяві зазначає, що транспортні засоби йому не належать.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначала, що їй на праві власності належав автомобіль марки Subary Tribeca, д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору, 2007 року випуску. 15 липня 2017 року ОСОБА_2 надала у користування свій автомобіль ОСОБА_3, під керуванням якого сталося ДТП за участю автомобіля позивача. Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2017 року, зміненої постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. В результаті ДТП автомобіль Subary Tribeca, д.н.з. НОМЕР_1 визначається як фізично знищеним.

У зв'язку з вказаним просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь завдану матеріальну шкоду в сумі 234985 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Разом з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 2461, 2004 року випуску, синього кольору та автомобіль марки MERCEDES-SPRINTER 308 D 2299, 2000 року випуску, жовтого кольору, які належать на праві власності ОСОБА_3 до вирішення судом спору по суті.

В обґрунтування заяви зазначала, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або не буде ефективним захист порушених її прав та інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення, які заявник просила застосувати, а саме накладання арешту на автомобілі, не співвідносні зі спором. Розмір обсягу позовних вимог становить 234985 грн., відомості про вартість майна, на яке заявник просить накласти арешт, відсутні, а відсутність таких відомостей унеможливлює визначити співвідношення обсягу позовних вимог до вартості майна.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до вимог чч.1, 2 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пп.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Враховуючи вказане, наявність самого по собі позову про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригодине є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту з огляду на те, що предметом спору є лише виключно відшкодування завданої шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, розмірність обсягу позовних вимог неможливо співставити з вартістю майна, на яке заявник просить накласти арешт, що унеможливлює визначити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності прийнятої ухвали судом першої інстанції є безпідставними та не узгоджуються з вимогами ст. 149 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч. 1, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна