Справа № 303/5934/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року у справі №303/5934/17 (Головуючий: Пак М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб 17 жовтня 1985 року, який зареєстровано у Мукачівському міськвідділі ЗАГС за актовим записом №615. Однак після 30 років спільного сумісного життя, шлюб між позивачем та відповідачем з ініціативи останнього розірвано у судовому порядку за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року. Наразі між позивачем та відповідачем виник конфлікт щодо поділу спільного сумісно набутого під час шлюбу майна. За період перебування у шлюбі з 1985 року по 2017 рік ними нажито та придбано чимало майна, однак відповідач намагається позбавити її всього та погрожує жебракуванням. Найбільше обурення викликає у неї спільний будинок, в якому вона проживає та з якого відповідач погрожує її виселити, одиноку жінку, пенсіонерку з інвалідністю та погрожував вбивством.

У зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно переоформити частину будинку на неї і має намір продати будинок, а тому позивач змушена звернутися до суду. Так, у 2003 році позивачем та відповідачем було придбано земельну ділянку з недобудовою (готовністю 45%) будинку АДРЕСА_1, який оформлено Договором дарування серії ВАЕ №844408 від 08 квітня 2003 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований). Вартість незавершеного будівництва 45% готовності будинку становила 35 789,00 грн.. Оформити право власності на придбаний будинок у такий спосіб, а саме: шляхом укладення договору дарування вмовив її чоловік, запевнивши, що так буде найбезпечніше та менш затратно, при цьому з врахуванням не зовсім стабільного періоду в державі, хоча по факту це була купівля-продаж. Даний договір був оформлений на відповідача, оскільки через постійну зайнятість на роботі, вона не мала часу займатися купівлею будинку. Також зазначає, що у такий спосіб сторони придбали ще декілька об'єктів нерухомості. Після придбання будинку, сторонами було завершено будівництво та проведено роботи з його поліпшення, а саме: з 2003 року здійснено монтаж вікон та дверей, штукатурка внутрішніх та зовнішніх стін, монтаж підлоги, оздоблення зовнішнього фасаду, встановлення паркану, здійснено газифікацію будинку, проведено внутрішню систему опалення, внутрішню та зовнішню систему каналізації, облаштовано автономну систему водопостачання та інші будівельні роботи, які потрібні для безпечного та комфортного проживання, добудовано бесідку та одне підсобне приміщення. Характер та вартість проведених робіт (не менше 55% від загальної вартості будинку) істотно впливають на збільшення вартості будинку. Всі роботи по облаштуванню будинку певною мірою було проведено за кошти позивача. Так, у грудні 2004 року сторонами фактично було продано будинок, який розташований у смт.Чинадієво за 21 000 доларів США (згідно договору дарування жилого будинку) ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_2. Вказаний будинок дістався їй на стадії готовності близько 90% до одруження із відповідачем та який був добудований вже у період перебування у шлюбі з відповідачем.

Окрім цього, за час перебування у шлюбі, відповідач мав мізерні заробітки, в той час як позивач добре заробляла та всі зароблені кошти вкладала у будівництво, заради блага сім'ї. У 2009 році будинок здано в експлуатацію, готовність склала 100%, але фактичне заселення відбулося у січні 2005 року у зв'язку з тим, що більше не було де проживати і в той же час будинок добудовувався її силами та заощадженнями. Крім того, із часу вселення по теперішній час витрати по внутрішньому облаштуванню та утриманню будинку здійснювалося нею в основному одноосібно, за рахунок коштів отриманих нею за основним місцем роботи в якості винагороди та своєю працею, а тому на підставі наведеного просила визнати за нею та відповідачем ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок, реєстраційний номер НОМЕР_1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі ѕ частини за позивачем та ј частки відповідно за відповідачем.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано будинок АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на ѕ частини будинку АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на ј частку будинку АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 000,00 грн..

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та визнати за ним та ОСОБА_2 по Ѕ частині у будинку АДРЕСА_1 як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи і підстави передбачені чинним законодавством для визначення частки за позивачем у розмірі 3/4, а за ним ј - відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 17 жовтня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що стверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданого Мукачівським міським відділом ЗАГС.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано і дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2017 року.

Згідно до Договору дарування незавершеного будівництва будинку із земельною ділянкою, посвідченого 08 квітня 2003 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Ковач Н.О. та зареєстрованого в реєстрі за №І-1999, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар незавершений будівництвом готовністю 45% будинок та земельну ділянку площею 653 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до копії Свідоцтва прав власності на нерухоме майно, видане Управлінням міського господарства від 23 березня 2009 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «Мукачівським міським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23 березня 2009 року, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

При зверненні в суд із позовними вимогами ОСОБА_2 зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано земельну ділянку з недобудованим (готовністю 45%) будинком АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і за період перебування у шлюбі збільшився у своїй вартості, внаслідок спільних трудових та грошових затрат на 55%, що є істотним поліпшенням майна та такий слід визнати їх спільною сумісною власністю та визнати за позивачем ѕ частки, а за відповідачем ј частки.

На момент укладення договору дарування діяв ЦК УРСР (1963 р.).

Згідно до ст.243 ЦК УРСР (1963 р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Відповідно до ст.224 ЦК України (1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього повну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України (1963 р.), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Аналогічні правила передбачені і ст.235 діючого ЦК України.

Закон не вимагає обов'язкового визнання такої угоди недійсною, а тільки встановлює, що у такому випадку застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Такі вимоги позивачем не заявлялися.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі договору дарування укладеного з ОСОБА_3, яка подарувала йому незавершений будівництвом готовністю - 45% будинку та земельної ділянки площею 653 кв.м. є його особистою приватною власністю і фактично 55% готовності було добудовано сторонами під час перебування у шлюбі внаслідок спільних трудових та грошових затрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами під час перебування у шлюбі внаслідок спільних трудових та грошових затрат проведено 55% добудови спірного будинку, що є їх спільною сумісною власністю і враховуючи вимоги апеляційної скарги та не заперечується ОСОБА_1, який просить визнати частки між ними відповідно по Ѕ за кожним, як спільну власність подружжя, судова колегія вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При постановленні рішення суд першої інстанції відступив від засад рівності часток подружжя і визначив за ОСОБА_2 - ѕ частки, а за відповідачем - ј частки у будинку, при цьому суд обмежився тільки порівнянням заробітних плат сторін, які вони отримували під час перебування у шлюбі, зазначивши, що позивач отримувала значно більший дохід, як відповідач та брала участь в утриманні майна шляхом вкладення коштів у його утримання та догляд, чим істотно збільшила його вартість.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися із висновком суду щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки за договором дарування ОСОБА_1 набув право на спірний будинок 45% готовності та земельну ділянку, яка є його особистою приватною власністю і тільки 55% було добудовано сторонами під час шлюбу і в рішенні суду не наведені обставини та підстави, передбачені ст.70 СК України та матеріали справи не містять таких, що давало суду відступити від засад рівності часток подружжя.

Враховуючи вимоги апеляційної скарги та не заперечується ОСОБА_1, який просить визнати частки між ними відповідно по Ѕ за кожним, як спільна власність подружжя, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким слід визнати за сторонами право спільної сумісної власності по Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 а в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 62, 63, 70 СК України, ст.243 ЦК УРСР (1963 р.), ст.235 ЦК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року змінити та викласти в наступній редакції:

Визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності по Ѕ частки будинку АДРЕСА_1

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой