Справа № 214/224/14-ц
2/214/417/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №214/224/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (вул. Артема, буд.15, м. Київ) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №853044/ФЛ від 15.07.2008 року у розмірі 149786,50 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 1497,87 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 15.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (назву змінено на ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №853044/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 10857,00 доларів США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 14,19% річних із строком повернення кредиту до 12.07.2028 року. Разом з цим, попри взяті на себе зобовязання, позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами у встановлені договором терміни. У звязку з цим, банком на адресу позичальника направлено досудову вимогу з пропозицією погасити заборгованість. Станом на 03.09.2013 року заборгованість позичальника перед банком складає 149786,50 грн. а саме: заборгованість по тілу кредиту 10741,48 доларів США, що в еквіваленті складає 85856,65 грн., заборгованість по відсоткам 6087,49 доларів США, що в еквіваленті складає 48657,28 грн., заборгованість по пені 825,04 доларів США, що в еквіваленті складає 6594,57 грн., заборгованість по штрафам 1085,70 грн., що в еквіваленті складає 8678,00 грн. Окрім того, представник позивача зазначає, що в якості забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором 15.07.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №853044/ФЛ-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася перед банком відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, тому банком на адресу поручителя направлено досудову вимогу з пропозицією погасити заборгованість. У звязку з бездіяльністю позичальника та поручителя щодо погашення заборгованості за кредитним договором, згідно з п.4.2 кредитного договору, банк має право на дострокове отримання всієї суми наданого позичальнику кредиту, а також нарахованих процентів, штрафних санкцій та інших платежів, тому представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, 19.01.2018 року представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано відзив на позовну заву, в якому вона просить відмовити у його задоволенні. У відзиві зазначає, що 15.07.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір №853044/ФЛ на суму 10857,00 доларів США, відповідно до п.п.3.3 якого ОСОБА_1 мав повертати кредит шляхом перерахування або внесення готівкових коштів на поточний рахунок банку у розмірі мінімального платежу в сумі 138,01 доларів США. В період з липня 2008 року по вересень 2013 року ОСОБА_1 здійснював погашення кредиту, але через початок фінансово-економічної кризи в України, між банком і ОСОБА_1 розпочалися переговори про реструктуризацію заборгованості та списання штрафних санкцій. Саме в цей час розпочалися проблеми і у самому банку, в якому було призначено тимчасову адміністрацію з метою його фінансового оздоровлення. Представник відповідача зазначає, що у звязку з виникненням зазначених обставин, жодна із сторін кредитного договору не знали, як діяти, а саме, позичальники не знали, як та куди здійснювати погашення кредитів, оскільки ані банком, ані тимчасовою адміністрацією не було повідомлено про подальші дії позичальників. Окрім того, у цей період здійснювалося масштабне скорочення мережі відділень банку та їх закриття. Отже, на думку представника відповідача, прострочення платежів по кредитному договору відбулося не лише з вини ОСОБА_1, а і з вини позивача, який належним чином не надав інформацію про його дії як позичальника в період тимчасової адміністрації. Також, представник відповідача звертає увагу суду, що на адресу ОСОБА_1 не надходила вимога про дострокове повне погашення кредиту, отже, у відповідності до положень ст.616 ЦК України, розмір збитків та неустойки має бути зменшений. Окрім того, представник відповідача вказує, що позивачем в п.п.3.3.1 кредитного договору лише визначено, що щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 138,01 доларів США, при цьому, відсутні будь-які додатки до кредитного договору, які б визначали сукупну вартість кредиту, графік його погашення тощо. У звязку з цим, відсутня можливість перевірити правильність розрахунку, наданого позивачем, оскільки неможливо визначити, яка сума із загального щомісячного платежу мала йти на погашення кредиту, відсотків та комісії. Також, представник відповідача зазначає, що у розрахунку, доданому до позовної заяви не зазначено дати та розміри погашення ОСОБА_1 кредиту та відсотків по ньому, з посиланням на відповідні платіжні документи. Так, відповідачу ОСОБА_1 наданий кредит у сумі 10857,00 доларів США. При цьому, згідно з розрахунком позивача, заборгованість по тілу кредиту станом на 03.09.2013 року становить 10741,48 доларів США, тобто за період з 15.07.2008 року по вересень 2013 року, ОСОБА_1 погашено лише 115,52 доларів США, що не може відповідати дійсності. Наголошує увагу суду, що у розрахунку, що наданий позивачем, не враховані платежі, зроблені ОСОБА_1 07.08.2008 року у розмірі 154,00 доларів США, 27.09.2008 року у розмірі 157,00 доларів США та 14.10.2008 року у розмірі 296,00 доларів США. Окрім того, представник відповідача зазначає, що у позовній заяві на надано обґрунтованих відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків та неустойки, строки виникнення заборгованості за кожним платежем для застосування строків позовної давності. Також, представник відповідача, посилаючись на положення ст.549 ЦК України, звертає увагу суду, що із позовних вимог вбачається вимога про одночасне стягнення з відповідачів пені та штрафу, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасному застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи положення п.2 ч.4 ст.19 ЦПК України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2017 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Саксонського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.03.2014 року (том 1 а.с.77-78).

Ухвалою суду від 25.07.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (том 1 а.с.130-130).

Ухвалою суду від 15.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (том 1 а.с.207-208).

Інших процесуальних дій судом не вчинялось.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з урахуванням обставин, зазначених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, не визнання відповідачами позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та кредитним договором та договором поруки, укладеними сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Зі змісту ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України.

15.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №853044/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10857,00 доларів США строком до 11.07.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,19% річних, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами у порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до п.п.3.3.1-3.3.3 вказаного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 138,01 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1 цього договору платежі (відсотки за користування кредитом) безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок №79610584 тарифного пакету у порядку, передбаченому п.3.3.3, шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.3.3.1 цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором.

Визначаючи обсяг відповідальності за порушення виконання кредитних зобовязань сторонами погоджено, що відповідно до п.3.4 зазначеного договору, якщо протягом дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту (том 1 а.с.5-7).

Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 15.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №853044/ФЛ-П.

Відповідно до п.п.1.1-1.3 вказаного договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №853044/ФЛ від 15.07.2008 року. Поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині) (том 1 а.с.8).

Як видно з матеріалів справи, відповідачі ознайомлені з умовами надання банківських послуг, відповідно до укладених кредитного договору та договору поруки, а також порядком надання кредиту та сплати заборгованості, що підтверджується власноручними підписами ОСОБА_1О та ОСОБА_2 у вказаних документах (том 1 а.с.5-7, 8).

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як встановлено в ході судового розгляду, що також не оспорювалось стороною відповідачів, ПАТ «КБ Надра» свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 10857,00 доларів США. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

ОСОБА_1 свої зобовязання з повернення кредиту спочатку належним чином виконував, сплачуючи встановлені платежі по 138,01 доларів США, у тому числі з переплатою по окремим платежам (01.10.2008 року, 29.01.2009 року), однак, починаючи з 02.10.2008 року почав допускати значні порушення у внесенні необхідних платежів, що слідує з розрахунку заборгованості, відповідно до якого станом на 03.09.2013 року заборгованість за кредитом склала 149786,50 грн. а саме: заборгованість по тілу кредиту 10741,48 доларів США, що в еквіваленті складає 85856,65 грн., заборгованість по відсоткам 6087,49 доларів США, що в еквіваленті складає 48657,28 грн., заборгованість по пені 825,04 доларів США, що в еквіваленті складає 6594,57 грн., заборгованість по штрафам 1085,70 грн., що в еквіваленті складає 8678,00 грн. (том 1 а.с.9).

Як передбачено ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати дострокове повернення кредиту передбачено п.4.2.4 кредитного договору (том 1 а.с.5-7). Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, ПАТ «КБ Надра» відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, пред'явивши відповідну вимогу до нього та поручителя ОСОБА_2, з вимогою про сплату у повному обсязі суми заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку протягом трьох календарних днів з дати отримання цих вимог, станом на 03.09.2013 року (том 1 а.с.10, 11).

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів станом на 03.09.2013 року, кредитор ПАТ «КБ Надра» змінив строк виконання основного зобов'язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 з вказаної дати, що зумовило для них виникнення обов'язку в строк у три дні з дати отримання вимоги повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору та договору поруки під час розгляду справи відповідачами не спростовано.

Встановивши обставини укладення між банком та відповідачами кредитного договору, забезпеченого договором поруки, суд виходить з того, що за умов неспростування презумпції правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошового зобов'язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, у звязку з чим позичальник та його поручитель зобовязані сплатити позивачу суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та складається із заборгованості у загальному розмірі 149786,50 грн.

Розрахунок заборгованості саме у зазначеному розмірі під час розгляду справи відповідачами не спростовано.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_3 з приводу незарахування банком платежів, зроблені ОСОБА_1 07.08.2008 року у розмірі 154,00 доларів США, 27.09.2008 року у розмірі 157,00 доларів США та 14.10.2008 року у розмірі 296,00 доларів США, оскільки, відповідно до наданого позивачем поточного звіту за операціями по рахунку кредитної картки з 12.06.2008 року по 07.12.2018 року та виписки з вказаного рахунку за період з 15.07.2008 року по 16.03.2012 року, вказані платежі банком зараховані належним чином в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування (а.с.155-188, 216-217, 218-251).

Що стосується позовних вимог ПАТ «КБ Надра» з приводу стягнення з відповідачів одночасно заборгованості по пені та штрафу за кредитним договором, суд вважає, що в цій частині вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, у вказаній постанові відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати принципи справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 по справі № 664/2784/15-ц.

Суд враховує, що загальний розмір штрафу складає 8678,00 грн., а пеня складає 6594,57 грн. В звязку з надмірним розміром штрафу, стягнення якого призведе до більш скрутного матеріального становища відповідача, та з урахуванням тієї обставини, що відповідач, в силу своїх фінансових можливостей, частково намагався сплачувати заборгованість за кредитним договором, на думку суду, стягненню підлягає саме пеня, розмір якої є розумним та справедливим.

За даних обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по штрафу в розмірі 8678,00 грн. відмовити, із стягненням лише пені, що складає 6594,57 грн.

При цьому, суд приймає до уваги, що у відповідності до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з цим, згідно з положеннями ст.258 ЦК України, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Як видно з розрахунку нарахованої пені, наданої представником позивача, вказаний вид неустойки нараховано за період з 03.09.2012 року по 13.08.2013 року, тобто на момент звернення до відповідачів 03.09.2013 року з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, у сумі 825,04 доларів США, що в еквіваленті складає 6594,57 грн. (том 1 а.с.9), тому саме вказана сума підлягає стягненню за несвоєчасну сплату кредиту за період 1 рік.

Також, суд погоджується з вимогами позивача, що стосуються солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як з позичальника та поручителя, відповідно.

Так, згідно з положеннями ст.533 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому предявленням вимоги до боржника чи поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і предявлення до нього позову.

Згідно з умов п.3.3.4 кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту встановлено сторонами до 12.07.2028 року. Окрім того, п.5.3 договору поруки встановлено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору.

У звязку з тим, що боржник неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитом, банк скористався наданим йому законом та умовами кредитного договору правом на дострокову вимогу про повернення кредиту. Така вимога була реалізована шляхом направлення банком відповідачам досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 03.09.2013 року та в подальшому зверненням до суду з позовною заявою через 4 місяці, а саме 13.01.2014 року, у звязку з чим строк виконання зобовязання для них обох змінився. При цьому, новий строк виконання зобовязання збігається з часом предявлення вимоги до обох відповідачів. За таких умов боржник та поручитель мають солідарно відповідати за невиконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору (пункт 3.3.4 договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 3.3.1-3.3.3 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до пункту 4.2.4 укладеного між сторонами кредитного договору, банк має право вимагати від позивальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених п.4.3.6 цього договору.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення.

Судом встановлено, що банком направлено на адресу відповідачів досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 03.09.2013 року з пропозицією сплатити у повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором протягом трьох днів з дати отримання цієї вимоги.

Після зміни строку виконання зобовязання, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.2.4 кредитного договору, позичальник зобовязаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо отримання відповідачами зазначеної досудової вимоги, але суд приймає до уваги, що: по-перше, банк просить достроково сплатити позичальника та поручителя заборгованість станом на 03.09.2013 року, а до суду звернувся з позовом 13.01.2014 року, тобто через чотири місяці, в межах, як трирічного, так і шестимісячного строку позовної давності; по-друге, навіть за відсутності підтвердження отримання досудової вимоги, звернувшись до суду з відповідним позовом саме 13.01.2014 року з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, позивач, на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання та не пропустив шестимісячний строк, визначений ч.4 ст.559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя.

На думку суду, звернення з позовом про стягнення заборгованості у січні 2014 року, одночасно є способом повідомлення позичальника та поручителя про вимогу дострокового повернення кредиту. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою у постанові другої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі №408/874/15-ц.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що з обох відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість по тілу кредиту 10741,48 доларів США, що в еквіваленті складає 85856,65 грн., заборгованість по відсоткам 6087,49 доларів США, що в еквіваленті складає 48657,28 грн., заборгованість по пені 825,04 доларів США, що в еквіваленті складає 6594,57 грн., а всього 141108 грн. 50 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути у рівних частинах з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з кожного окремо, на користь позивача по 704,00 грн. в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог (94%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 554, 610, 623, 634, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, буд.15) заборгованість: по тілу кредиту у розмірі 85856 (вісімдесят пять тисяч вісімсот пятдесят шість) грн. 65 коп., по відсоткам у розмірі 48657 (сорок вісім тисяч шістсот пятдесят сім) грн. 28 коп., по пені у розмірі 6594 (шість тисяч пятсот девяносто чотири) грн. 57 коп., а всього 141108 (сто сорок одну тисячу сто вісім) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з кожного окремо в рівних частках, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова