Справа № 171/2581/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
"02" квітня 2019 р. м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є власником будинку АДРЕСА_1.
В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1, чоловік - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, та брат - ОСОБА_3 Зазначає, що відповідач з 2009 року в її будинку не проживає, особистих речей там не має, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує.
Позивач просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що зареєструвала ОСОБА_3 у 2009 році, проживав приблизно 1 місяць, особистих його речей немає, в доступі до будинку не перешкоджала, в утриманні будинку не приймає участі, просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх вищенаведеним та просив їх задовольнити з підстав заявлених у позові, заявив, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином відповідно до положень ст.ст. 130,131 ЦПК України.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вказане, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1, з чоловіком та двома дітьми, відповідач ОСОБА_3 у позивача не проживає 8-9 років, раніше проживав, на даний час проживає з іншою сім'єю.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 27.11.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2003 року (а.с. 8-9).
З довідки виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, чоловік - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, брат - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).
З акту депутатського обстеження від 09.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований в АДРЕСА_1, однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2009 року (а.с.11).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1, але фактично з 2009 року в зазначеному будинку не проживає.
На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_3 у її домоволодінні.
Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 141, 258-259, 264-265,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1) до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (зареєстрованого по АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в сумі 704,80 гривень.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2019 року.

СуддяЛ. І. Кодрян