Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 565/805/16-ц

провадження № 61-12856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 02 січня 2018 року у складі судді Шеремети А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання порушеного права приватної власності, визнання порушення прав споживача, зміну правовідношення, стягнення нарахованих відсотків на банківський вклад, відповідальність за порушення грошового зобов'язання, нарахування пені за невикористані платіжні доручення, стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що вона уклала з ПАТ «Дельта Банк» договори строкових банківських вкладів (депозитів), після закінчення терміну яких банк протиправно відмовляється їх повернути.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати дії ПАТ «Дельта Банк» порушенням права приватної власності, внести зміни до вказаних договорів щодо строку їх дії, стягнути на її користь з банку проценти за користування коштами, пеню, 3 % річних та витрати, понесені для відновлення свого порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Малкова В. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав належних доказів виконання свого зобов'язання за вказаними договорами. Такі дії банку призвели до порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, оскільки обмежили її право на розпорядження власними грошовими коштами, проте заявлений позивачем спосіб захисту її права не відновлює таке право та не запобігає його порушенню, оскільки констатація наявності такого порушення не є способом захисту права в розумінні статті 16 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху, а ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 січня 2018 року вказану скаргу повернуто ОСОБА_4

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не виконала у встановлений строк вимоги ухвали суду про залишення її апеляційної скарги без руху, а саме не зазначила в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також не сплатила судовий збір за подання вказаної скарги до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та направити справу для розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно залишив її апеляційну скаргу без руху та повернув її, оскільки позивач є споживачем фінансових послуг, а тому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 21 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання порушеного права приватної власності, визнання порушення прав споживача, зміну правовідношення, стягнення нарахованих відсотків на банківський вклад, відповідальність за порушення грошового зобов'язання, нарахування пені за невикористані платіжні доручення, стягнення збитків.

Не погодившись з цим рішенням, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з тих підстав, що заявник не зазначила в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також не сплатила судовий збір за подання вказаної скарги до суду.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 січня 2018 року вказану апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_4

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є споживачем фінансових послуг, оскільки уклала з ПАТ «Дельта Банк» договори строкових банківських вкладів (депозитів), умови яких є предметом оскарження у цій справі.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною апеляційної скарги та повернення її ОСОБА_4, апеляційний суд керувався нормами статей 185, 357 ЦПК України і виходив з того, що заявник не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року, зокрема, і в частині вимог про сплату судового збору.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів про будь-які підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у справі справа № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Таким чином не підлягає сплаті судовий збір за подання споживачами апеляційної скарги, тому вимоги суду апеляційної інстанції про сплату споживачем судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі не ґрунтуються на законі, отже, їх невиконання не може бути підставою для визнання неподаною і повернення апеляційної скарги.

Разом із тим суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що заявник не зазначила в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Так, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що заявник відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 356 ЦПК України зазначила в чому саме, на її переконання, полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, висновки апеляційного суду про невідповідність апеляційної скарги ОСОБА_4 вимогам статей 185, 357 ЦПК України у зв'язку з несплатою судового збору та незазначенням в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення є неправильними та такими, що не відповідають вимогам закону, а доводи касаційної скарги в цій частині - обґрунтовані.

Відповідно до положень частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду, а тому касаційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись статтями 406, 411, 416-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 02 січня 2018 року скасувати.

Справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта