Справа № 159/3989/18 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О. А.
Провадження № 22-ц/802/322/19 Категорія: 52 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі, будучи батьками малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не виконують належним чином своїх батьківських обов'язків по їх вихованню та утриманню.

ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, не займається вихованням та утриманням дітей, а ОСОБА_3 в силу психічного захворювання та необхідності проходити тривалі стаціонарні лікування в психіатричній лікарні також не забезпечує дітям належного виховання та умов проживання і утримання, залишає дітей без нагляду, що мало наслідком поміщення обох дітей до Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини.

Орган опіки та піклування зазначав про те, що попередньо за рішенням суду від 27 липня 2015 року старшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уже було відібрано від батьків та передано органу опіки та піклування для подальшого влаштування, однак, за рішенням суду від 31 жовтня 2017 року після народження другої дитини - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, старшу дитину було повернуто в сім'ю, оскільки після проведення перевірки умов проживання батьків останні дещо виправили свою поведінку. Проте, уже на початку 2018 року батько дітей - відповідач ОСОБА_2 знову продовжив вести антиморальний спосіб життя і зловживати спиртними напоями, не здійснював догляду за дітьми, не утримував та ними не займався, а матір дітей ОСОБА_3 взагалі залишила дітей в січні 2018 року та поїхала в невідомому напрямку. Діти були поміщені до будинку дитини, де батьки за весь час відвідали їх лише один раз.

Орган опіки та піклування просив суд позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей та передати дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області для подальшого їх влаштування.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 січня 2019 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 та передано цих малолітніх дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області для подальшого їх влаштування. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції вважав доведеними обставини, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 20 травня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

Відповідачі є батьками малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 4-зв. та а.с. 6-зв.).

Як вбачається з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2015 року малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відібрано від відповідача ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав і підставою для прийняття судом такого рішення слугувало постійне зловживання батьком дитини ОСОБА_2 спиртними напоями, те що відповідач свідомо нехтував виконанням своїх батьківських обов'язків, залишав тримісячну дитину без належного догляду тривалий час, що створювало реальну загрозу життю та здоров'ю дитини (а.с. 13-14).

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було повернуто батькові ОСОБА_2, оскільки судом було встановлено, що батько змінив свою поведінку та ставлення до дитини, створив належні умови для проживання сина (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідачів народилась друга дитина - син ОСОБА_8 (а.с. 6-зв.).

Однак, після повернення за рішенням суду в сім'ю відповідачів старшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідачі знову не виконують своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню уже двох малолітніх дітей.

Так, згідно акту обстеження умов проживання від 04 січня 2018 року за місцем проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 відсутні належні умови для проживання та виховання дітей, а саме - відсутні необхідні речі, постільна білизна. Батько на час проведення обстеження перебував в стані алкогольного сп'яніння і спав, присутня була співмешканка діда дітей (а.с. 3-зв.).

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька (матері) дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків від 31 травня 2017 року № 945 за рівнем обмеження життєдіяльності ОСОБА_3 має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню нею батьківських обов'язків (а.с. 7-зв.).

Зазначений висновок був дійсний до 30 листопада 2017 року, однак в період його дії ОСОБА_3 народила другу дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після того, як старшу дитину було повернуто в сім'ю, обоє відповідачів продовжили ухилятися від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до довідок № 877 від 02 липня 2015 року та № 722 від 31 травня 2017 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом параноїдна шизофренія з 2006 року (а.с. 7, 8-зв.).

Представники служби в справах дітей Ковельської міської ради неодноразово відвідували сім'ю відповідачів під час таких відвідувань виявлялися факти перебування батька дітей (відповідача ОСОБА_2) в стані алкогольного сп'яніння, а також виявлено відсутність необхідного догляду та виховання дітей батьками (а.с.16).

Згідно повідомлення Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 22 січня 2018 року у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків мало місце притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП (а.с. 8).

04 січня 2018 року за вихідним номером 05/01-03 директор Ковельського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді направив начальнику служби в справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради відповідне повідомлення про те, що малолітні діти відповідачів опинились у складних життєвих умовах, і питання щодо таких дітей слід винести на комісію по захисту прав дітей (а.с.5).

11 січня 2018 року Ковельською міською радою було прийнято рішення № 26 про направлення дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки (а.с. 4).

Згідно повідомлення головного лікаря Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки від 06 серпня 2018 року № 182/2.10/18 за час перебування обох дітей відповідачів у вказаному будинку дитини, батько дітей жодного разу не приїхав до дітей та не виявив до них турботи і піклування, а матір дітей відвідала їх лише один раз - 26 лютого 2018 року (а.с. 17).

Таким чином, доведено належними і допустимими доказами у справі факт ухилення обох батьків - відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від належного виконання ними своїх батьківських обов'язків по вихованню двох малолітніх дітей - синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 12 липня 2018 року № 171-1.20/3, в результаті проведеної перевірки та роботи з батьками, було визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18) і такий висновок було затверджено рішенням виконавчого комітету від 12 липня 2018 року № 233 (а.с. 19).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, не виконують своїх батьківських обов'язків щодо цих дітей, попереднє відібрання дитини з сім'ї лише на нетривалий період часу змінило ставлення відповідача ОСОБА_2 до дітей, а матір дітей - ОСОБА_3 в силу психічного захворювання не може належним чином здійснювати догляд за дітьми та займатися їх вихованням та утриманням, повернення дитини в сім'ю призвело до порушення прав дитини на належні умови проживання та виховання, а народження другої дитини у відповідачів не змінило ставлення останніх до своїх батьківських обов'язків.

Суд апеляційної інстанції виходить також з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо їх малолітніх дітей.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позбавлення відповідачів батьківських прав не суперечить інтересам дітей та спрямоване на позитивний результат у їх подальшій долі.

Наявність психічного захворювання у відповідача ОСОБА_3, що можливо в першу чергу впливає на виконання нею своїх батьківських обов'язків, може свідчити про несвідому її поведінку, проте позбавляючи її батьківських прав суд виходить з якнайкращих інтересів дитини.

В ході судового розгляду забезпечено процесуальні права відповідача ОСОБА_3, додержано вимог щодо забезпечення справедливого судового розгляду. В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 брала участь особисто, а в суді апеляційної інстанції її інтереси представляв адвокат.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, належить до його дискреційних повноважень. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив письмові докази та надав їм належну оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, апеляційний суд приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді