ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3165/18
Провадження № 2/636/273/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 рокуЧугуївський міський суд Харківської області
в складі:головуючого - судді Гуменного З.І.,
секретаря судового засідання Шикової К.Р., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, Есхарівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1988 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,20 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 1988 року вона та ОСОБА_3 проживали спільно, вели спільний побут та мали взаємні права та обов'язки притаманні подружжю. За час спільного проживання з ОСОБА_3 ними було спільно нажите майно, зокрема, земельна ділянка 0,2 га, яка розташована на території Есхарівської селищної ради: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. За життя він заповіт не склав. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки, що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.1998 р. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини, але у зв'язку з тим, що її частка в спільному майні залишилася невизначеною та за відсутності доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. В зв'язку з зазначеним, за захистом своїх прав позивач змушена звернутись до суду.

Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові, додавши, що в період спільного проживання з померлим ОСОБА_3 була придбана спірна земельна ділянка, та просить визнати за нею право власності на Ѕ частини цієї земельної ділянки.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, так як він є безпідставний, не заперечуючи факту спільного проживання позивача з її батьком однією сім'єю.

Від представників третіх осіб надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Есхар, Чугуївського району, Харківської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

Згідно довідки № 748 від 16.07.2018р., виданою Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 8).

Факт проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 підтверджується актом обстеження від 13.07.2018р., який складений за участю сусідів позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та затверджений секретарем Есхарівської селищної ради (а.с. 7). Як зазначено у Акті обстеження, позивач ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, більше 5 років, приблизно з 1988 року, мали спільний побут, вели спільне господарство.

Також факт постійного проживання позивача з ОСОБА_3 підтверджується актом про фактичне місце проживання від 30.07.2018р., згідно якого ОСОБА_3 з 1988 року проживав разом з ОСОБА_1 однією сім'єю (а.с. 9).

Крім того, суду надані письмові пояснення ОСОБА_7, яка підтверджує те, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 проживали разом та разом вели спільне господарство на земельній ділянці, яка знаходиться поруч з ним у СТ «Єнергоспецремонт» п. Есхар, висаджували сад, вирощували сільськогосподарську продукцію для своїх потреб (а.с. 121, 123). Згідно письмових пояснень ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом з 1988 року як одна родина, вели спільний побут та господарство (а.с. 124-127). Письмові пояснення ОСОБА_9, у якої також є земельна ділянка поряд з земельною ділянкою ОСОБА_3, підтверджують, що земельну ділянку у СТ ОСОБА_1 купувала разом з ОСОБА_3 (а.с. 128-130).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала проти того, що її батько ОСОБА_3 проживав разом з позивачем ОСОБА_1 більше 5 років. Коли батько захворів, ОСОБА_1 доглядала його, а в частині земельної ділянки вказала про відсутність законних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Надані суду докази та письмові пояснення свідків свідчать про те, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю та була пов'язана з ним спільним побутом, вони мали взаємні права та обов'язки, були зареєстровані та проживали разом понад 5 років.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 з 1988 року до дня смерті останнього знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

За час спільного проживання з ОСОБА_1 ОСОБА_3 була придбана земельна ділянка площею 0,20 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.08.1998 р. (а.с.10 ) та Державним актом на право приватної власності на землю виданим 19.08.2098 р. серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно повідомлення Чугуївської державної нотаріальної контори № 10/01-16 від 21.01.2019, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4. в термін, перебачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців), з заявами в нотаріальну контору звернулись: ОСОБА_1 - про прийняття спадщини за законом та ОСОБА_2 (дочка спадкодавця) - про прийняття спадщини за законом, але можуть бути спадкоємці, які прийняли спадщину фактично, тим, що відповідно до ст. 1268 ЦК України постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; заведена спадкова справа; свідоцтва про спадщину не видавались. Надана довідки про відсутність посвідчення заповітів від імені ОСОБА_3 (а.с. 96, 97).

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 нотаріусом заведена спадкова справа, однак оскільки між позивачкою та ОСОБА_3 не був зареєстрований шлюб, для прийняття спадщини підлягає встановленню факт спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними бо шлюбним договором, що встановлено ч.1 ст.70 СК України.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач на виконання вимог статей 10, 60 ЦПК України надала суду належні і допустимі докази на підтвердження проживання однією сім'єю із ОСОБА_3 з1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі чого приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині встановлення факту проживання з померлим однією родиною як чоловіка та жінки, однак в іншій частині позову необхідно відмовити, оскільки відсутні підстави, передбачені законом для визнання прав власності за позивачем, так як будуть порушені права відповідача як спадкоємця.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282, ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, Есхарівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1988 року по день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -