Справа № 509/5999/18
02 квітня 2019 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Козирського Є.С.
при секретарі - Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
21 грудня 2018 року представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 30.12.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 1685 та договором дарування земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, від 30.12.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 1686.
В цьому будинку зареєстровані: - позивачка ОСОБА_1 , її колишній чоловік - ОСОБА_2 , та діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_2 з липня 2017 року, з моменту припинення шлюбних стосунків з позивачкою, не проживає у будинку за місцем реєстрації, не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг.
З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання позивачка неодноразово зверталась до нього з вимогою знятися з реєстраційного обліку у належному їй будинку.
Реєстрація ОСОБА_2 у належному позивачці будинку, який не проживає у будинку більше ніж рік, перешкоджає їй вільно розпоряджатись своїм нерухомим майном, впливає на формування комунальних тарифів, а тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Позивач до суду не з`явилась, надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі. Також інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з довідки виписки із домової книги про склад сім`ї від 03.12.2018 року, виданої 03.12.2018 року № 2737 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 н.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично не проживає в даному житловому приміщені з липня 2017 року. Зазначені обставини підтверджуються Актом про фактичне місце проживання (не проживання) ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 складеним депутатом Таїровської селищної ради Топольницьким Д.М. , який засвідчили сусіди: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Дійсність підписів та інформації зазначеної в Акті засвідчена секратерам Таїровської селищної ради та печаттю Таїровсьької селищної ради.
Крім того за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 розірвано.
Той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації підтверджується також заявою ОСОБА_1 від 25.10.2018 року про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей та квитанціями про сплату з лютого 2018 року позивачкою комунальних послуг та витрат на утримання житлового будинку.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація за місцем знаходженням будинку і відсутність відповідача у будинку позивачки створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в будинку не міститься.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Керуючись ст.ст. ст.4,5,12,13,81,89,133,141,258-259,268,280-285 ЦПК України, ст.ст.311, 391, 405 ЦК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 156 ЖК України, -
Позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.04.2019 року.

Суддя: Є.С.Козирський