Справа № 640/1658/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/З А О Ч Н Е/

11 квітня 2019 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Божко В.В.

за участю секретаря Шилакіної Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: 62320, Харківська область, Дергачівський район, с. Прудянка, вул. Магістральна (кол. 1-ї Пятирічки), 93) до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (код: 00167606, місцезнаходження: м. Харків, вул. Пушкінська, б.5) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2019 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 41482,68 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 21147,63 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 2018-2019 р., виходячи з розміру середнього заробітку 181,72 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2019 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те що, з 14.11.2000 року на підставі Наказу №170к від 14.11.2000 року, вона працювала у ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді сторожа. Наказом № 25к від 13.03.2018 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При звільнені їй не було виплачено нараховані кошти за період з січня 2017 року до лютого 2018 року у сумі 41482 грн. 68 коп. та відпускні в розмірі 21147 грн. 63 коп. Вона неодноразово зверталася до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» з проханням провести з нею повний розрахунок. Але по теперішній час коштів від підприємства, не отримала. З приводу цього вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, у разі неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі Наказу №170к від 14.11.2000 року, позивач працювала у ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді сторожа. Наказом № 25к від 13.03.2018 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При звільнені їй не було виплачено нараховані кошти за період з січня 2017 року по лютий 2018 року у сумі 41482,68 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 21147,63 грн.

Після звільнення позивач неодноразово зверталась до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» з проханням провести з нею повний та остаточний розрахунок, але до теперішнього часу коштів від підприємства нею не отримано.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак відповідач, у порушення вимог зазначених норм КЗпП України, заробітну плату позивачу починаючи з січня 2017 року по лютий 2018 року не виплатив.

Згідно з копії розрахункових листків ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», наданих позивачкою, сума заборгованості по заробітній платі складає 41482 грн. 68 коп. /а.с. 7/.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установ, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд погоджується з розрахунками, наданими позивачем та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 62630,31 грн., де 41482, 68 грн. - заборгованість по заробітній платі та 21147, 63 грн. - компенсація за невикористану відпустку (а.с. 7, 10-11).

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Наведені вище обставини підтверджуються копіями трудової книжки на імя ОСОБА_1, розрахунковими листками, витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування особи з Пенсійного фонду України.

Відповідач ніяких заперечень в обґрунтування причин невиплати заробітної плати суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано.

Суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, ст.ст.47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (код: 00167606, місцезнаходження: м. Харків, вул. Пушкінська, б.5) на користь ОСОБА_1 (адреса: 62320, Харківська область, Дергачівський район, с. Прудянка, вул. Магістральна (кол. 1-ї Пятирічки), 93) заборгованість по заробітній платі у розмірі 41482 (сорок одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн. 68 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 21147 (двадцять одна тисяча сто сорок сім) грн. 63 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (код: 00167606, місцезнаходження: м. Харків, вул. Пушкінська, б.5) судовий збір в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -