Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1391/19
РІШЕННЯ

іменем України

29 жовтня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 липня 1985 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який зареєстрований відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Коростенської міської ради народних депутатів за актовим записом № 310. Під час перебування у шлюбі сторони збудували будинок та на підставі рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.12.2011 року № 728 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Комунальним підприємством "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради" 05 січня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності на будинок, про що видано витяг № 32781883 про державну реєстрацію прав на ім`я ОСОБА_2 . На даний час сторони проживають окремо, шлюб на день звернення з позовом до суду не розірвано. Вважає, що будинок АДРЕСА_2 є об`єктом їх спільної сумісної власності, що й стало приводом для звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилася, але представник за договором ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, а позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав та просив справу розглядати без його участі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ст.247 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 липня 1985 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Коростенської міської ради народних депутатів за актовим записом № 310 (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі сторони збудували будинок та на підставі рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.12.2011 року № 728 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9). Комунальним підприємством "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради" 05 січня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності на будинок, про що видано витяг № 32781883 про державну реєстрацію прав та видано технічний паспорт на житловий будинок на ім`я ОСОБА_2 (а.с.10-17).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.51,52).

Згідно зі ст.ст.4,5 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.13, 18 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ст.386 ч.4 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, будинок придбаний (збудований) в період перебування сторін у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ст.372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

За змістом ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст.372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Положення ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписи ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи норми закону та враховуючи, що набутий (збудований) сторонами в період шлюбу будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тому суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на правову допомогу.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.1 "Про судовий збір", а позов підлягає задоволенню, ціна позову становить 168964,50 грн, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1689,64 грн.

З квитанції до прибуткового касового ордера № 23 від 15.03.2019 року слідує, що позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1300 гривень, та враховуючи, що ОСОБА_2 позов визнав, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 2, 19, 137, 141, 76-83, 247, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 63, 69 - 71 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1689 (одна тисяча шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 64 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк