29.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/7851/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/7851/2018
Номер провадження: 2/205/895/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 що дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) що дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1, перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, зареєстрованому 26.07.2003 року. Від шлюбу з ОСОБА_5 має двох спільних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач зазначає, що за час спільного життя вони разом із чоловіком придбавали квартиру АДРЕСА_4. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.07.2004 року за батьком чоловіка - ОСОБА_4 (далі - Відповідач). Позивач зазначає, що вселившись у таке житло, вона разом із своїм чоловіком та неповнолітнім сином постійно проживали у придбаній квартирі з серпня 2004 року. Відповідач ОСОБА_4, який є власником спірної квартири, особисто ніколи не використовував помешкання для власного проживання. Позивач зазначає, що відповідач та її чоловік не бажали зареєструвати її із дітьми у спірній квартирі, посилаючись на те, що оскільки вона знаходиться у декретній відпустці, і працював на той час тільки чоловік, реєстрацію трьох осіб у квартирі потягли б, за їх думкою, за собою зайві матеріальні складнощі для їх сім'ї. Оскільки з грудня 2017 шлюбні стосунки між позивачем та ОСОБА_5 було припинено, відповідач остаточно відмовив позивачу у реєстрації її та її дітей у спірному житловому приміщені та неодноразово робив заяви, що не дозволить проживати у спірній квартирі.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4, та належить на праві власності ОСОБА_4 за наступними особами: ОСОБА_1 неповнолітнім: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву (а.с.59-60), в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 що дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання права користування житловим приміщенням, в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на ті обставини, що з його боку не існує жодного спору щодо користування спірною квартирою, а навпаки позивач повністю обмежила доступ його, як власника до квартири. Оскільки між сторонами відсутній спір із приводу користування вказаною квартирою, сторона відповідача просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представники у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засідання позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності (а.с.65).

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у судове засідання не з'явився, надіслали до суду письмову заяву, в якій просили суд слухати справу за їх відсутності та винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.64).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, у судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 17.01.2019 року у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про витребування доказів за позовною заявою ОСОБА_1 що дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання права користування житловим приміщенням, було відмовлено.

Ухвалою суду від 17.01.2019 року судом було задоволено заяву представник позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, допит свідків, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 26 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Першопавлівського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис за № 29, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а. с.23).

Судом також встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.12.2003 року (а.с.24) та малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 19.01.2011 року (а.с.25). Вказані діти є онуками відповідача по справі.

Судом також встановлено, що на підставі Договору купівлі - продажу ВВЕ № 487340, реєстр № 1947, 07.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 5476066 від 13.07.2004 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.21).

Судом встановлено, а сторонами визнана та обставина, що з моменту придбання вказаного об'єкту нерухомого майна на ім'я ОСОБА_4 у таку квартиру фактично вселилась позивач із своїм чоловіком, та спільною дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Так само, судом встановлено, що в період постійного сімейного проживання позивача та ОСОБА_5 у вказаній квартирі, народилась ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказані обставини у повному обсязі також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які були допитані судом під час розгляду справи за клопотанням сторони позивача.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 10.10.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3, родина мешкає в двокімнатній квартирі, створені необхідні умови для повноцінного життя та розвитку дітей (а.с. 33.)

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу користування вказаним житловим приміщенням. Зокрема, через розлучення позивача із сином відповідача, ОСОБА_4вважає, що ОСОБА_1 займає таке житло без будь-яких правових підстав, оскільки вже не є членом родини власника такого майна.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

В даному випадку судом встановлено, що позивач зі згоди відповідача, як власника, вселилась у спірне житло, і постійно там мешкає з 2004 року разом із неповнолітнім ОСОБА_2.

Більш того, малолітня ОСОБА_3 народилась у період проживання у шлюбі позивача та третьої особи ОСОБА_5 у вказаній квартирі. Відтак, у ОСОБА_3, як в дитини, виникло право користування таким житлом на підставі самого факту її народження. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеній у постанові ВС/КЦС по справі № 711/4431/17, 04.07.18.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, факт припинення сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_5 сам по собі не є безумовною автоматичною підставою припинення прав позивача та вказаних дітей на користування таким житлом.

Суд зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Так само, у пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

В даному випадку, суд з'ясувавши фактичні обставин справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що у ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 присутні достатні триваючи зв'язки із місцем проживання у вигляді квартири АДРЕСА_4, а відтак приміщення за вказаною адресою охоплюється концепцією «житло» по відношенню до позивача та дітей.

За своєю суттю, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року. Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції, яка передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Суд вважає, що не визнання права на проживання позивача та її дітей у вказаній квартирі фактично призведе до позбавлення вказаних осіб права користування таким житлом, а за відсутності у них іншого належного на праві власності чи постійному користуванні житла, буде становити для них надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою.

Суд враховує ту обставину, що відповідач у передбачений законом спосіб, зокрема через подання відповідних позовів до суду, не вирішував питання про позбавлення вказаних осіб права користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_4.

З огляду на вищевикладені вимоги закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, у зв'язку із чим визнає право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3, та належить на праві власності ОСОБА_4 за ОСОБА_1 неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Щодо доводів сторони відповідача про неприпустимість безоплатного користування його власністю іншими особами, суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб ставити питання про відшкодування відповідних витрат та/або припинення сервітуту на таке майно відповідними особами.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 383 ЦК України, ст.ст. 54, 65, 150 ЖК України, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, проживає за адресою: АДРЕСА_7), що дії в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_5) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_5) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Л.Сталь, буд. 7, ), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька,буд. 58), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП: НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_7), про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4, та належить на праві власності ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3), за наступними особами: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, проживає за адресою: АДРЕСА_5), неповнолітнім: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

3. Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, проживає за адресою: АДРЕСА_7) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан