Єдиний унікальний номер 236/2727/18 Номер провадження 22-ц/804/1141/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 236/2727/18

Провадження № 22-ц/804/1141/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Будулуци М. С., Папоян В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області в складі судді Саржевської І. В. від 22 листопада 2018 року, ухвалене у м. Лимані Донецької області, дата складення повного судового рішення - 22 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, пред'явила позов до відповідача про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 з 26 червня 1995 року працювала на різних посадах структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у тому числі з 11 березня 2011 року на посаді бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», звільнена 17 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної відпустки.

Наказом виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 73/ОД встановлено початок простою не з вини працівника з 0:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Явка всіх працівників на робочі місця під розпис у Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, є обов'язковою.

Посилаючись на те, що відповідач у день звільнення працівника не провів повний розрахунок, позивач просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 7111 грн 28 коп. заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року; 14316 грн 22 коп. заробітної плати за час простою; 4894 грн 68 коп. компенсації за невикористану відпустку, 7012 грн 22 коп. вихідної допомоги при звільненні у зв'язку зі скороченням штату працівників; а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 69882 грн 08 коп. Зобов'язати відповідача здійснити утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати, у тому числі за час простою, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, за березень-липень 2017 року в розмірі 24414 грн 59 коп. без утримання передбачених законом податків та зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства, а тому позовні вимоги про стягнення 24414 грн 59 коп. заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги при припиненні трудового договору підлягають задоволенню. Разом з тим, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України відсутні, оскільки порушення трудових прав працівника зумовлено існуванням обставин непереборної сили.

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно не урахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов'язків через існування форс-мажорних обставин (захоплення невідомими особами усього майна товариства, розміщеного в зоні АТО), що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Визначивши суми до стягнення, суд не перевірив наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки і вихідної допомоги при звільненні, який не відповідає наказу про звільнення і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Крім того, згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27.04.2017 припинено дію довіреності від 28.10.2016, якою начальник і заступник начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» були уповноважені здійснювати дії, пов'язані з діяльністю підрозділу, у тому числі видавати і підписувати розпорядчі документи та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності підрозділу.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Учасники справи не подали апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що з 26 червня 1995 року ОСОБА_2 працювала на різних посадах Луганського відділення Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 11 березня 2011 року на посаді бухгалтера 2 категорії Родаківської дистанції Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 29 червня 2016 року № 1/ОС «Про перепідпорядкування працівників» у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з 01 липня 2016 року продовжено трудові договори, у тому числі з ОСОБА_2, у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 73/ОД, який видано на виконання наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 № 384-Н, встановлено початок простою не з вини працівника з 0:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Явка всіх працівників на робочі місця під розпис у Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, є обов'язковою.

Позивач звільнена 17 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати з березня по липень 2017 року надані розрахункові листи (табуляграми).

Виплата заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 1371 грн 00 коп. підтверджується видатковим касовим ордером № 37 від 24 липня 2017 року.

Згідно з науково-практичним висновком Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115-116 КЗпП України.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання заробітної плати, а тому частково задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною третьою статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частина перша цієї статті 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Матеріалами справи підтверджується, з 26 червня 1995 року ОСОБА_2 працювала на різних посадах Луганського відділення Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 11 березня 2011 року на посаді бухгалтера 2 категорії Родаківської дистанції Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 29 червня 2016 року № 1/ОС «Про перепідпорядкування працівників» у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з 01 липня 2016 року продовжено трудові договори, у тому числі з ОСОБА_2, у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ас. 10-12, 13-14).

Наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 73/ОД, який видано на виконання наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 № 384-Н, встановлено початок простою не з вини працівника з 0:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Явка всіх працівників на робочі місця під розпис у Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, є обов'язковою (ас. 16-17).

Згідно з табелями обліку використання робочого часу за період з березня по липень 2017 року, які підписані начальником Родаківської дистанції колії ОСОБА_4, бухгалтером 2 категорії ОСОБА_2, заступником начальника дистанції з кадрових питань ОСОБА_5 та завірені печаткою, щодо ОСОБА_2 (табельний № 84) є відмітки про явки на роботу: березень - 7 днів (буквений код «Р») та 15 днів (буквений код «В»), квітень - 19 днів (буквений код «П»), травень - 20 днів (буквений код «П»), червень - 20 днів (буквений код «П»), липень - 11 днів (буквений код «П») (ас. 81-90).

24 липня 2017 року позивачеві виплачена депонована заробітна плата за першу частину березня 2017 року у сумі 1371 грн 00 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером № 37, який був наданий відповідачем суду першої інстанції (ас. 54).

17 липня 2017 року відповідач видав наказ № 1577-ос про звільнення з 17.07.2017 ОСОБА_2 (табельний № 0084) у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку (ас. 15).

Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами і не спростовані сторонами, зокрема особою, яка подала апеляційну скаргу.

За таких обставин, задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення належних працівникові при звільненні сум, у тому числі за час простою, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач порушив законні права працівника на оплату праці, які підлягають захисту шляхом стягнення певних сум.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення сум, оскільки за змістом ст. ст. 84, 113 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені зазначеними нормативними актами, є мінімальними державними гарантіями, які застосовуються для захисту прав найманого працівника.

Поняття «простій» законодавчо дано у ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Отже, вирішуючи спір про оплату простою, суди повинні з'ясовувати, зокрема, факт перебування сторін у трудових відносинах, факт простою, правові наслідки і наявність чи відсутність вини працівника в цьому тощо.

Наказом відповідача №73/ОД від 17.03.2017 «Про встановлення простою» встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників з 0-00 годин 20.03.2017 для всіх працівників виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії», у тому числі ОСОБА_2 Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно з графіком роботи.

Відповідачем не оспорюється видання цього наказу, а також факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення її саме 17 липня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що оклад (тариф) ОСОБА_2 (табельний номер 0084) - 5394 грн 00 коп., тобто, дві третини тарифної ставки, що належали до виплати позивачу згідно із зазначеним наказом, - 3596 грн 00 коп.

Таким чином, стягнута судом першої інстанції заборгованість за час простою визначена з додержанням вимог ст.113 КЗпП України та з урахуванням наказу, виданого відповідачем.

Суд апеляційної інстанції не приймає довід скарги про неврахування судом попередньої інстанції обставин щодо припинення дії довіреності від 28.10.2016, якою начальник і заступник начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» були уповноважені здійснювати дії, пов'язані з діяльністю підрозділу, у тому числі видавати і підписувати розпорядчі документи та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності підрозділу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27.04.2017, виходячи з такого.

Згідно з нотаріально посвідченою 28 жовтня 2016 року довіреністю, начальник структурного підрозділу «Родаківська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_4 уповноважений здійснювати дії, пов'язані з діяльністю цього структурного підрозділу, у тому числі видавати та підписувати від імені підрозділу розпорядчі документи (накази) та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності Підрозділу, які є обов'язковими для всіх працівників; виконувати функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників структурних підрозділів.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Заповнений Табель підписує відповідальна особа (бухгалтер, кадровик або табельник) чи керівник структурного підрозділу. Належно оформлений Табель і засвідчений підписами осіб, відповідальних за його заповнення, у встановлений строк передають до відділу кадрів. Після перевірки правильності заповнення (відповідність наказам, розпорядженням тощо) працівник із відділу кадрів також підписує Табель і передає його до бухгалтерії для нарахування заробітної плати.

Тобто табель - це первинний документ для обліку відпрацьованого часу, який є також підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

Судом установлено, що начальник Родаківської дистанції колії ОСОБА_4 в межах повноважень, визначених нотаріально посвідченою 28 жовтня 2016 року довіреністю, видав наказ №73/ОД від 17.03.2017 «Про встановлення простою», а також засвідчив своїм підписом, крім інших уповноважених осіб, табель обліку робочого часу за березень 2017 року. Зазначені дії вчинені до припинення дії довіреності.

Табелі обліку робочого часу за квітень-липень 2017 року засвідчені, крім підпису начальника ОСОБА_4, підписами відповідальної особи - бухгалтера 2 категорії ОСОБА_2 і працівника кадрової служби - заступника начальника дистанції з кадрових питань ОСОБА_5 При цьому відповідач не довів належними, достатніми і допустимими доказами, що ці особи не є відповідальними за заповнення табелів обліку робочого часу.

Відтак посилання у скарзі на відсутність у ОСОБА_4 після 27 квітня 2017 року повноважень здійснювати дії, пов'язані з діяльністю підрозділу, у тому числі видавати і підписувати розпорядчі документи та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності підрозділу, не спростовує правильність висновків суду про порушення відповідачем законних прав працівника.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з розміром вихідної допомоги при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у пункті 1 статті 40 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку 7012 грн 22 коп., що передбачено статтею 44 КЗпП. Розмір допомоги обчислений відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку, основою для визначення розміру вихідної допомоги є середньомісячна заробітна плата, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Отже, за приписами наведених норм, суд першої інстанції з урахуванням розміру посадового (місячного) окладу позивача та обсягу заявлених нею позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі 7012 грн 22 коп., який не спростований відповідачем належними і допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в частині стягнення належних при звільненні сум, не приймає посилання відповідача на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018, оскільки належна оплата праці є конституційним правом людини, а наявність викладених у науково-правовому висновку обставин може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання, проте не звільняє роботодавця від обов'язку здійснювати оплату праці та належно виконувати передбачені чинним законодавством гарантії.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення оплати праці, компенсації за невикористані дні відпустки, неможливість їх стягнення через відсутність первинних документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що письмові докази, зокрема наказ «Про припинення трудового договору» № 1577-ОС від 17.07.2017, табеля обліку використання робочого часу, які були досліджені судом з додержанням норм процесуального права, не спростовані відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно до діючого трудового законодавства; а відповідачем не надано суду доказів, що на час складання цих документів відповідальні особи не мали повноважень.

Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який, відхиляючи заперечення відповідача, обґрунтовано виходив з того, що обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин відсутність на підприємстві первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

З наведених мотивів суд апеляційної інстанції приймає викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи щодо правильності висновків суду про наявність правових підстав для стягнення належних позивачеві при звільненні сум.

Разом з тим, не можна повністю погодитись із визначеним до стягнення розміром заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, оскільки суд належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок, згідно з яким у загальний розмір заборгованості включена сума 4053 грн 58 коп. за березень 2017 року, а компенсація вирахувана за 21 робочий день відповідно до розрахункового листа за липень 2017 року (ас. 19, 125).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України від 14.11.2018 видно, що заробітна плата позивачу за березень 2017 року нараховувалась у розмірі 7111 грн 28 коп., з якої сплачувались страхові внески (ас. 117).

Нарахування заробітної плати за березень 2017 року у такому ж розмірі підтверджується розрахунковим листом (табуляграмою) (ас. 25).

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що страхові внески страхувальником за березень 2017 року сплачені, отже, виплачені відповідні суми, а позивач, у свою чергу, не надав належного доказу щодо невиплати йому заробітної плати.

Однак суд першої інстанції наведені норми не застосував до спірних правовідносин, не зазначив у рішенні мотиви, з яких він прийняв або відхилив письмовий доказ - індивідуальні відомості про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України, що був наданий на вимогу суду.

Згідно з наказом про звільнення ОСОБА_2 кількість невикористаних днів відпустки становить 13.

Обставина щодо 13 невикористаних днів щорічної відпустки визнається позивачем, що підтверджується позовною заявою.

Відтак, компенсація за 13 невикористаних днів щорічної відпустки дорівнює 2250 грн 30 коп. (173 грн 10 коп. х 13).

За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення заробітної плати за березень 2017 року та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки відсутні, а тому рішення в цій частині не може залишатись без змін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення належних працівникові при звільненні сум, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4053 грн 58 коп. з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог; змінює рішення в частині визначення розміру компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та стягнення судових витрат з відповідача. Рішення в частині стягнення заробітної плати за час простою у розмірі 14316 грн 22 коп. залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача у дохід держави стягуються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70,73 %), що складає 498 грн 51 коп.

У зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» пропорційно до задоволеної частини вимог (29,27 %) 453 грн 17 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Законність і обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року щодо задоволення вимог про стягнення заборгованості 24414 грн 59 коп. частково скасувати; в частині визначення розміру компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та стягнення судових витрат змінити.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року відмовити.

Другий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1) 14316 грн 22 коп. заробітної плати за час простою за квітень-липень 2017 року, 2250 грн 30 коп. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 7012 грн 22 коп. вихідної допомоги при звільненні, всього 23578 (двадцять три тисячі п'ятсот сімдесят вісім) грн 52 коп. без нарахування, утримання та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору».

Рішення в частині допущення негайного виконання рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір 498 грн 51 коп.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно до задоволеної частини вимог 453 грн 17 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дію рішення відновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді М. С. Будулуца

В. В. Папоян