Ухвала

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 295/11506/18

провадження № 61-7384ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 6 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення, Житомирської філії Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення, Житомирської філії Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Просив стягнути з Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення та Житомирської філії Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення суму невиплачених коштів при звільненні - одноразову грошову допомогу в розмірі 27 360 грн; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення; моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що у період з 1 січня 2004 року по 7 серпня 2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у Житомирській філії Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення.

7 серпня 2018 року позивач звільнився за угодою сторін за наслідком отримання попередження №3 від 19 липня 2018 року про скорочення посад.

Відповідно до п.п.1.1 розділу 7 Колективного договору при звільненні працівників, які не досягли пенсійного віку та виявили бажання звільнитись за угодою сторін у тижневий термін після отримання ними повідомлення про скорочення посад, які обіймають, надається одноразова грошова допомога залежно від стажу роботи в Концерні РРТ: понад 10 років - 4 посадових оклади.

Його загальний стаж складає понад 10 років, посадовий оклад становить 6 940 грн.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 116-117, 237-1 ЗКпП України просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 6 березня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_1 суму невиплачених коштів при звільненні як одноразову грошову допомогу в розмірі 27 360 грн; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на день ухвалення рішення - 31 362,39 грн; моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

У задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення на користь держави судовий збір в розмірі 3 541,62 грн.

Задовольняючи частково позов, суди виходили з того, що звернення позивача із заявою про звільнення 25 липня 2018 року було наміром на звільнення за угодою сторін, подане у тижневий термін з моменту попередження про наступне звільнення, та відноситься до переліку випадків, встановлених умовами Колективного договору (п.7.23), що передбачає надання одноразової грошової допомоги при звільненні працівників. Виходячи з розміру посадового окладу в 6 940 грн, сума одноразової допомоги становить 27 360 грн.

При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки норми тривалості робочого часу в 2018 році, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 387,19 грн, а середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення - 31 362,39 грн. Зазначена сума обрахована шляхом множення кількості робочих днів за період з 8 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року на середньоденний заробіток (81х387,19 грн.).

Суд погодився з доводами позивача про те, що не виплата йому коштів при звільнені, завдала йому душевних хвилювань, тому судом визначено розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн.

У поданій в квітні 2019 касаційній скарзі Концерн радіомовлення радіозв'язку та телебачення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясував обставин, не дослідив зібрані у справі докази, не надав належної оцінки пред'явленим доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, застосував норми законодавства, які не могли бути застосовані за даних обставин і правовідносин, чим порушив норми процесуального та матеріального права, зокрема статей 135-1, 235 КЗпП України, частину 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробітна» статей 76, 83,84,273 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, зокрема малозначними можуть бути визнані справи незначної складності. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (Zubac v. Croatia від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа повинна бути визнана малозначною, як справа незначної складності, відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Концерн радіомовлення радіозв'язку та телебачення подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, яка в силу цього малозначною, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Підстави для застосування частини першої статті 411 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 6 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення, Житомирської філії Концерну радіомовлення радіозв'язку та телебачення про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко