АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/659/19Головуючий у 1-й інстанції Демчик Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 304000000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ТОВ «Черкасизалізобетонбуд»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.02.2019 (ухвалене о 16 год. 05 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду, повний текст складено 04.03.2019, суддя в суді першої інстанції - Демчик Р.В.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Черкасизалізобетонбуд» до ОСОБА_3 про розірвання договору інвестування будівництва та стягнення коштів, :

в с т а н о в и в :

ТОВ «Черкасизалізобетонбуд» звернулося 16.08.2018 до суду з вищевказаним позовом, яким просило розірвати договір інвестування №175/11 від 12.04.2007, укладений між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесенні на утримання нежитлового приміщення в розмірі 43822,80 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вказано на те, що 12.04.2007 між сторонами справи укладено договір інвестування будівництва №175/11, предметом якого є нежитлове приміщення, що розташоване на 3-му поверсі будинку по АДРЕСА_1 загальною площею - 157,50 кв.м. Орієнтовний строк закінчення будівництва будинку і здачі його в експлуатацію - ІІ квартал 2007 року (п.1.2). На підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 30.12.2008 серії ЧК №001019 об'єкт введено в експлуатацію.

У порушення умов договору відповідач, попри неодноразові звернення позивача, не прийняв приміщення за актом приймання-передачі та не здійснив повного розрахунку по договору. Також відповідач ухиляється від укладення договору з експлуатуючими організаціями на обслуговування, що призвело до понесення позивачем витрат по утриманню предмету договору на загальну суму 43822,80 грн.

Позивач направляв відповідачу 16.12.2015 відповідну вимогу про усунення зазначених порушень, яка залишилась без задоволення.

Таким чином у зв'язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання договору інвестування будівництва та стягнення коштів.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.02.2019 у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими. Також суд вказав, що позивачем пропущено строки позовної давності, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 28.03.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в справі. Скаржник зазначає, що 19.06.2008 відповідач надав відповідь на лист позивача стосовно обізнаності про строки закінчення будівництва. На усні звернення позивача щодо необхідності прийняти готовий об'єкт будівництва відповідач вказував на брак часу для оформлення документів та зазначив, що відшкодує витрати на утримання об'єкту. Згідно журналу вихідної кореспонденції позивач направляв відповідачу вимогу про усунення порушень положень договору інвестування. Вказані обґрунтування позовних вимог суд не врахував. Відповідач необґрунтовано стверджує про те, що йому невідомо про введення в експлуатацію об'єкту будівництва на який він витратив 811125,00 грн. та який весь цей час функціонує як торгівельний центр. Висновки суду про застосування наслідків пропуску строків позовної давності є помилковими, адже не вказано, яких саме вимог вони стосуються. Крім того, відповідач не заявляв про застосування строків позовної давності щодо вимог про розірвання договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на належне виконання ним своїх обов'язків, як інвестора згідно п.3.4 договору. Вимоги апеляційної скарги вважає необґрунтованими, адже порушення умов договору, яке б слугувало підставою для його розірвання, не мало місця.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 12.04.2007 між ТОВ «Черкасизалізобетонбуд», як забудовником, та ОСОБА_3, як інвестором, укладено договір інвестування будівництва №175/11 (а.с. 6-7).

Згідно п.1.1 даного договору забудовник зобов'язується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати будівельно-монтажні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1, та, після закінчення будівництва і здачі будівлі в експлуатацію, передати у власність предмет договору на умовах, встановлених у даному договорі, інвестору, який зобов'язується прийняти його у власність та здійснювати інвестиції, згідно умов договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що строк закінчення будівництва будинку і його здачі в експлуатацію - ІІ квартал 2007 року.

Крім того, п.3.4.1 передбачає, що інвестор зобов'язується своєчасно і в повному обсязі здійснювати інвестування; п.3.4.4 - інвестор зобов'язаний прийняти предмет договору по акту приймання передачі протягом 5-ти днів з моменту повідомлення забудовником про готовність його здачі; п.3.4.5 - інвестор зобов'язаний протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі переоформити предмет договору у свою власність. Інвестор зобов'язаний за рахунок власних коштів нести витрати по утриманню предмету договору з дня підписання сторонами «Акту приймання передачі»; п.7.1 - передача предмету договору у власність інвестора здійснюється після введення будівлі в експлуатацію та здійснення Інвестором всіх необхідних інвестицій за договором шляхом укладання двостороннього акту приймання-передачі. До часу підписання сторонами «Акту приймання передачі» предмет договору є власністю забудовника (п. 7.2 договору).

На виконання умов договору відповідачем сплачено позивачу кошти в розмірі 811125,00 грн.

Згідно акту державної приймальної комісії об'єкт будівництва - «Вбудовано-прибудовані приміщення магазинів та офісів будівництва 8 секційного 12-14 поверхового житлового будинку (VІІ секція) - ІІ черга (нове будівництво) прийнято в експлуатацію 30.12.2008 (а.с. 8-14).

Позивачем 16.12.2015 за вих.№182 надіслано відповідачу вимогу про необхідність прийняття предмету інвестування, погашення несплачених коштів в розмірі 97082,00 грн. в якості відшкодування забудовнику витрат, понесених ним на будівництво, які не входили у вартість 1 кв. м. предмету інвестування (а.с. 15-16).

Позивач зазначає, що ним понесено витрати на утримання предмету інвестування в розмірі 43822,80 грн., на підтвердження чого надано копії квитанцій (а.с. 17-48).

В цілому позивач стверджує, що, у зв'язку з відмовою відповідача прийняти готовий будівництвом об'єкт у власність, ним порушено умови інвестиційного договору, що є підставою для його розірвання та відшкодування витрат позивача на утримання об'єкту інвестування.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, на їх підставі мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також частиною 1 статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Позивач стверджує про те, що відповідач був обізнаний про прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію, однак ухиляється від вчинення дій, що випливають з інвестиційного договору з моменту настання таких обставин.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування твердження про обізнаність відповідача із фактом завершення будівництва позивач посилається на направлення останньому відповідного повідомлення, що підтверджується відомостями журналу вихідної кореспонденції (а.с. 68-70). Однак цей документ не містить ні адреси одержувача, ні змісту повідомлення, отже суд першої інстанції правильно критично оцінив цей доказ.

Також посилання позивача у справі на відповідь відповідача на лист забудовника від 06.06.2008 (а.с.72), у якому містилася згадка про заплановану дату введення в експлуатацію об'єкту будівництва, як на доказ обізнаності із строком закінчення будівництва, слід відхилити, адже даний лист не свідчить про існування самого факту закінчення будівництва на момент його направлення та про виникнення у зв'язку з цим у інвестора певних обов'язків.

Отже матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача із завершенням будівництва інвестованого ним об'єкту, а судом надана належна оцінка доказам, на які вказує скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не міг не знати про введення в експлуатацію об'єкту будівництва на який він витратив 811125,00 грн. та який весь цей час функціонує як торгівельний центр, адже дане твердження є припущенням, яке не підтверджується доказами та не може бути покладено в основу судового рішення у справі.

Отже при судовому розгляді не було встановлено існування факту повідомлення відповідача про завершення будівництва предмету інвестування та порушення у зв'язку з цим відповідних договірних зобов'язань по прийняттю його у свою власність. Таким чином не можна вести мову про таке порушення умов договору, яке б у розумінні вимог ст. ст. 651,652 ЦК України слугувало підставою для його розірвання (завдання позивачу такої шкоди, що подальше існування договору втратить сенс чи така зміна обставин, яка б перешкодила укладенню договору).

Так як відповідач наразі не є власником майна, у нього відсутні обов'язки по його утриманню шляхом укладення відповідних договорів, як то передбачено пунктами 3.4.7 та 3.4.8 спірного договору.

Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції, оскільки відповідно до п.7.2. договору до часу підписання сторонами акту приймання-передачі предмет договору є власністю забудовника, який повинен нести витрати по його утриманню, позовна вимога про стягнення витрат позивача на утримання предмету будівництва є безпідставною.

Апеляційні доводи не містять посилання на інші докази, які не були враховані судом, стосовно обізнаності інвестора із фактом завершення будівництва об'єкту за спірним договором інвестування.

Одночасно апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог з посиланням на пропуск позивачем строків позовної давності, адже відповідно до роз'яснень, наданих судам у п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», за спливом строків позовної давності у задоволенні позовних вимог може бути відмовлено у випадку, якщо вони є обґрунтованими, а коли вони є недоведеними, це є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від обставин щодо дотримання строків позовної давності до таких вимог.

Отже висновки щодо дотримання стороною у справі строків позовної давності у даному випадку правового значення не мають, адже, як встановлено судом, позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.02.2019 у даній справі належить змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.02.2019 у цивільній справі за позовом ТОВ «Черкасизалізобетонбуд» до ОСОБА_3 про розірвання договору інвестування будівництва та стягнення коштів - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виключивши з мотивувальної частини посилання на відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

У іншій частині рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19.02.2019 у цій справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.04. 2019.

Суддя-доповідач

Судді