ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №577/5069/18

Номер провадження 22-ц/816/2446/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2019 року в складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі поданих і заповнених відповідачем декларацій про доходи та майновий стан осіб, які входять до складу сім'ї їй була призначена і виплачена державна соціальна допомога за період з 01 серпня 2012 року по 01 лютого 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 01 серпня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 лютого 2015 року, з 01 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2016 року, з 01 лютого 2016 року по 01 серпня 2016 року, а також з 01 лютого 2017 року по 01 серпня 2017 року у розмірі 16789 грн 56 коп. У вказаних деклараціях відповідач зазначала належне їй на праві власності житло загальною площею 54,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Під час перевірки правильності нарахування та виплати державної допомоги було з'ясовано, що 16 серпня 2012 року ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, про наявність якої не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги. Позивач вказав, що набуття права власності на частину вказаної квартири позбавило відповідача права на отримання соціальної допомоги, оскільки загальна норма житла її сім'ї перевищила норму: 52,5 кв.м на сім'ю з двох чоловік.

Оскільки відповідач свідомо приховала обставини, що впливають на встановлення права, визначення розміру та виплати державної допомоги, у зв'язку з цим за період з серпня 2012 року по серпень 2017 року їй була здійснена переплата грошових коштів на загальну суму 16789 грн 56 коп., яка у добровільному порядку нею повернена не була, тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

На підставі вищевикладеного УСЗН Конотопської міської ради просило стягнути з ОСОБА_1 надміру сплачену суму державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у сумі 16789 грн 56 коп.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2019 року позовні вимоги Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 16789 грн 56 коп. за період з 01 серпня 2012 року по 01 лютого 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 01 серпня 2014 року, з 01 серпня 2014 по 01 лютого 2015 року, з 01 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2016 року, з 01 лютого 2016 року по 01 серпня 2016 року, а також з 01 лютого 2017 року по 01 серпня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради 1762 грн судового збору.

Вказане рішення суду відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, безпідставно не звернув уваги на те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. За таких обставин, відповідач вважає, що суд першої інстанції повинен був стягнути з неї надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям лише за період з 19 листопада 2015 року по 01 серпня 2017 року у сумі 2369 грн 49 коп.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 09 серпня 2012 року, 03 лютого 2014 року, 13 серпня 2014 року, 06 лютого 2015 року, 13 серпня 2015 року, 17 лютого 2016 року та 07 лютого 2017 року зверталась до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (а.с. 4, 7, 10, 12, 14, 16, 18).

За даними декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги за 2012-2017 роки ОСОБА_1 вказала про наявність у неї на праві власності житла загальною площею 54,30 кв.м по АДРЕСА_1. Як вказано у деклараціях, іншого житла у неї не має (а.с. 5-6, 8-9, 11, 13, 15, 17, 19-20).

Відповідно до довідок Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради ОСОБА_1 отримала допомогу малозабезпеченим сім'ям за період з 01 серпня 2012 року по 01 лютого 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 01 серпня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 лютого 2015 року, з 01 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року, з 01 серпня 2015 року по 01 лютого 2016 року, з 01 лютого 2016 року по 01 серпня 2016 року, а також з 01 лютого 2017 року по 01 серпня 2017 року на загальну суму 16789 грн 56 коп. (а.с. 21-27).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12 листопада 2018 року за № 144857491 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки належить двокімнатна квартира загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м АДРЕСА_1 (а.с. 33).

11 січня 2018 року Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради направило відповідачу повідомлення про добровільне відшкодування коштів по переплаченим сумам державної соціальної допомоги у розмірі 16786 грн. 56 коп. протягом 35 днів з моменту отримання даного повідомлення (а.с. 34).

У добровільному порядку переплату соціальної допомоги відповідач не відшкодувала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приховала дані про наявність у неї на праві власності іншого житла, яке не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги. Встановивши, що відповідач у добровільному порядку не повертає отримані від УСЗН Конотопської міської ради надміру виплачені грошові кошти державної допомоги малозабезпеченим сім'ям, суд дійшов висновку, що позивач має право на повернення коштів відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги регулюються Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року за № 250.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» визначено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Відповідно до частини четвертої статті 7 вказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців, починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Згідно з пунктом 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року за № 250, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач за період з серпня 2012 року по серпень 2017 року безпідставно набула кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям на загальну суму 16789 грн 56 коп., так як мала на праві власності інше житло, яке не відобразила у деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги за 2012-2017 роки. У той же час, загальна площа житла відповідача перевищила норму, встановлену ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», у зв'язку з чим державна соціальна допомога не призначається.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не застосував позовну давність до спірних правовідносин, так як позовна заява подана позивачем зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У частині третій статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення змісту частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави беззаперечного висновку, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність не підлягає застосуванню судом.

Тобто, в цій нормі права встановлено певні суб'єктивні межі застосування позовної давності: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні.

Отже, без вчинення і подання суду заяви сторони у спорі ані загальна, ані спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість такого її застосування пов'язана лише з наявністю відповідної заяви.

Вказаного висновку щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 585/2028/16-ц.

Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1, яка брала участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції (а.с. 47) про застосування позовної давності щодо вимог управління соціального захисту населення про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, тобто, вказана заява мала бути подана в суді першої інстанції згідно з вимогами частини 3 статті 267 ЦК України, тому колегія суддів вважає, що без такої заяви позивача у суду першої інстанції не було підстав для застосування позовної давності.

Крім того, вказані підстави відсутні і в суду апеляційної інстанції, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко