Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/2409/18
провадження № 2/632/125/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" квітня 2019 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., позивача ОСОБА_1 та її адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

УСТАНОВИВ:

28.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею квартири АДРЕСА_1. Квартира їй належить на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітами від 25 листопада 2015 року та від 05 грудня 2017 року. Відповідач ОСОБА_3 є братом позивача по справі і зареєстрований за зазначеною вище адресою, однак тривалий час там не мешкає. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача оскільки комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин.

Позивач та її адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та додали, що відповідач вже понад 20 років тому обрав для себе інше простійне місце мешкання в АДРЕСА_1. Подарувавши 22.05.2012 року своєму батькові ОСОБА_4 свою 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 позбувся права власності на житло, але залишився його користувачем за правом реєстрації. До вказаної квартири відповідач навідувався до своїх батьків виключно з метою допомогти у побуті, але наміру проживати в ній вже понад 20 років у нього ніколи не було, як і сплачувати по комунальним рахункам. Позивач же змушена тягти цей тягар сама, хоча сама, як власник квартири, в ній не мешкає. Крім того, позивач має намір зареєструвати в належній їй квартирі свого сина, проте, на це потрібна згода відповідача, яку той не надає. Таким чином, порушуються права позивача як власника на володіння, користування та розпорядження квартирою. Наразі у судах не розглядаються спори щодо користування вказаним житлом, окрім цієї справи, відповідачем не доведено факту перешкоджання користування квартирою з боку позивача.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову. Зокрема, вказав, що спірна квартира після смерті батьків мала бути успадкована ним та позивачем, як дітьми спадкодавців, у рівних частках. Йому не відомо, що спонукало батьків скласти заповіти на ім`я позивача. Так, він, дійсно, вже більше 20-ти років проживає у АДРЕСА_1 разом із дружиною (інвалід 1 групи), за якою здійснює догляд за рекомендаціями лікарів, та спільною дочкою. 1/3 частку спірної квартири подарував у 2012 році батькові, оскільки вважав, що певна її частина все-таки буде його після смерті батьків. Після того кілька разів приїздив до батьків надати допомогу у побуті та бувало так, що і кілька днів жив у них, доглядаючи їх.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив факти і відповідні до них правовідносини. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. А відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом же встановлено та неоспорюється сторонами у справі, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітами після померлої матері від 25 листопада 2015 року (а.с.9-10) та від 05 грудня 2017 року після смерті батька (а.с.11). Брат позивача по справі - відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки від 04.01.2019 року за № 376, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с.21), але вже більше 20 років там не мешкає, що вбачається з акту від 22.11.2018 року за № 2146, складеного комісією у складі майстра РІС ОСОБА_5, економіста по ДПР - ОСОБА_6 та сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.15).

Відповідач у справі протягом більш ніж 20 років проживає із своєю родиною (дружина та дочка) в АДРЕСА_1, проте без реєстрації. На тепер, його вже колишня дружина ОСОБА_9, є інвалідом 1 групи та потребує сторонньої допомоги, яку їй надає саме відповідач у справі ОСОБА_3 відповідно до відповіді на адвокатський запит з УПСЗН виконкому Харківської міської ради Харківської області Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (а.с.14).

На думку суду, відповідач вже дуже давно обрав для себе інше житло для простійного свого проживання зі своєю родиною (дружиною та дочкою), а саме: АДРЕСА_2. Квартирою позивача, як житлом, відповідач ніколи не цікавився. Більше того, свою 1/3 частку у спірній житловій площі, останній подарував ще у 2012 році батькові. До смерті своєї матері ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 року та батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 року відповідач ОСОБА_3 всього кілька разів до батьків провідати та допомогти їм. При цьому і тоді, як постійним місцем мешкання, їхньою квартирою не цікавився, а після поховання батька більше вже не приїжджав. Крім того, про вибір відповідачем місця проживання у м. Харкові свідчить факт того, що він з 25.09.2008 року отримує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги, в даному випадку своїй дружині ОСОБА_9, вказавши свою адресу саме в АДРЕСА_3 і ставши на облік в УПСЗН Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради.

Наявність місця реєстрації ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_1 не дає останній в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Так, ОСОБА_1 має намір зареєструвати у своїй квартирі свого сина, проте, на таку дію потрібна згода всіх зареєстрованих в квартирі осіб, але відповідач до сьогоднішнього дня не надав такої згоди, при цьому, фактично у квартирі не проживає понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідач, не надавши відзиву на позов, усно у судовому засіданні заперечував проти його задоволення. Він вважає, що дане спірне житло має належати йому та сестрі в рівних частках, фактично заперечуючи правомірність існування заповітів своїх батьків, якими, вони розпорядилися своїм майном на користь позивача. При цьому, це не є предметом даного спору між сторонами, а наявність такого спору у будь-якому суді відповідачем не доведено. Відповідач не надав жодного допустимого та належного доказу поважності причин не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі.

Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з актів від 27.12.2017 року № 2378 та 22.11.2018 року за № 2146, складених комісіями з працівників КП «Жилсервіс» та сусідами позивача, що в спірній квартирі відповідач не мешкає тривалий час, тобто більше року. Тому, суд вважає, позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у разі задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення його повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася в місті Первомайському Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, згідно довідки відділу ЖКГ ВК Первомайської міської ради Харківської області від 04.01.2019 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 16.04.2019 року.

Суддя: С. В. Библів