Справа № 133/2338/18
Провадження № 22-ц/801/763/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуСправа № 133/2338/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/2338/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Сєчко В.Л. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст складено 11 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22 вересня 2010 року між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення чинного законодавства та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконує.

У зв'язку з чим станом на 22 серпня 2018 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 22852,99 грн, яка складається з: 12636,84 грн - заборгованості по тілу кредиту; 2589,66 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 6062,06 грн - заборгованості за пенею; 500 грн - штрафу (фіксованої частини); 1064,43 грн - штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, не в повному обсязі досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам позивача та зібраним у справі доказам. Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із недоведеності позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 22 вересня 2010 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 22 вересня 2010 року укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 22 серпня 2018 року, заборгованість складає в сумі 22852,99 грн, з яких: 12636,84 грн - заборгованості по тілу кредиту; 2589,66 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 6062,06 грн - заборгованості за пенею; 500 грн - штрафу (фіксованої частини); 1064,43 грн - штрафу (процентна складова).

Проте з анкети-заяви від 22 вересня 2010 року вбачається, що відповідач отримала саме дебетову особисту картку.

Згідно п.1.1.1.25 Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, дебетова карта банківська карта банку (персоніфікована або не персоніфікована).

Відповідно до п. 3.2 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №22, яке було чинним на момент зміни банком умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, та аналогічних положень чинного Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (п.2 розділу ІІІ), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку.

Під час застосування дебетово-кредитної схеми користувач здійснює платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а в разі їх недостатності або відсутності - за рахунок наданого банком кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Згідно п.3.3 цього Положення, емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми.

Відповідно до п. 1.1.1.76 Умов і Правил надання банківських послуг, платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими здійснюються розрахунки з використанням платіжної карти, можуть використовуватися дебетна, кредитна схеми обслуговування карт.

Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дебетова картка (debit card) різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Дебетова картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, на основі якого вона емітована.

Жодних документальних доказів щодо умов, на яких обслуговувалась вказана дебетова картка відповідача, надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Дебетова особиста картка» позивачем суду не надано.

Колегія суддів, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів укладення 22 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, як заявлено позивачем в обґрунтування підстав позову.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази згоди відповідача на зміну умов поданої заяви про видачу дебетової особової картки на кредитну картку і отримання кредиту, суду не надано, а одностороння зміна суттєвих умов договору чинним законодавством і Умовами і Правилами надання банківських послуг, не передбачена.

В апеляційній скарзі позивач не спростовує висновків суду першої інстанції, а наполягає на тому, що відповідачеві була надана кредитна картка.

Як видно з заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не зазначала про своє бажання встановлення кредитного ліміту. У заяві про виявлення бажання оформити на своє ім'я платіжної картки відповідач зазначила про бажання отримати саме дебетову особисту картку (а.с.8 на звороті). Встановлення кредитного ліміту за платіжною універсальною карткою у заяві не передбачалося, як і не зазначалося про отримання відповідачем такої картки.

З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку про те, що оскільки ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, ані в документах, що долучені, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.