ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/4284/18

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/486/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання перерахованих коштів аліментами,

прізвище судді: Павлов В. Г.; місце та час ухвалення рішення: м. Прилуки, 15 год. 45 хв.; дата складання повного тексту рішення: 31 січня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 про визнання перерахованих ним коштів аліментами на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з червня 2015 року по листопад 2018 року позивачем на картковий рахунок ОСОБА_3 було сплачено в добровільному порядку та за спільною домовленістю з останньою кошти на утримання їх спільної дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в загальній сумі 52687 грн6 18 коп., які є добровільно сплаченими аліментами. Втім, 25 вересня 2018 року державним виконавцем за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова від 8.10.2015 року про стягнення аліментів в сумі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та державним виконавцем нараховано заборгованість станом на 01.03.2018 року в сумі 54932,17 грн, без врахування добровільно сплачених сум аліментів.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 в добровільному порядку сплачував ОСОБА_3 присуджені до стягнення Деснянським районним судом м. Чернігова 7.10.2015 року аліменти у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно, шляхом перерахування на відповідний картковий рахунок стягувача. Вказував на те, що будь-яких боргових або інших зобов'язань, окрім аліментних, він перед ОСОБА_3 не мав.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни, посилаючись на те, що кошти, які перераховував позивач на її банківську картку є компенсацією витрат на проїзд з м. Прилуки до м. Чернігова і в зворотному напрямку, оскільки ОСОБА_3 декілька разів привозила їх доньку до позивача на вихідні.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та винесення постанови про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду від 07.10.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 03.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист за №2/750/3437/15 759/5406/15-ц Деснянським районним судом м. Чернігова було видано за заявою ОСОБА_3 08.10.2015 року(а.с. 26).

Втім, виконавче провадження з примусового виконання вище вказаного судового рішення на підставі заяви стягувача та поданого нею виконавчого листа було відкрито постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області лише від 25.09.2018 року (а.с.26).

Відповідно до складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2/750/3437/15, 750/5406/15-ц від 08.10.2015 року, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, вбачається, що станом на 01.03.2018 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами становить 54392 грн 17 коп., при цьому добровільна сплата останнім грошових коштів на картковий рахунок стягувача у період, що передував відкриттю виконавчого провадження виконавцем враховано не було.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.10.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Звернувшись з даним позовом до ОСОБА_3, позивач просив визнати добровільне перерахування на картковий рахунок відповідача в період з червня 2015 року по листопад 2018 року грошових коштів на загальну суму 52 687 грн 18 коп. аліментами на утримання дитини відповідно до рішення Деснянського районного суду від 07.10.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем копії квитанцій про перерахунок грошових коштів відповідачеві на картку, які містяться у справі на аркушах 8-18, не містять жодних даних щодо призначення платежів, а відтак, з огляду на заперечення відповідачем цільового призначення перерахованих коштів, як аліментів, суд послався на неможливість об'єктивного встановлення їх призначення.

З наведеними висновками не погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з серпня 2015 року по жовтень 2018 року було в добровільному порядку перераховано грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 на загальну суму 51 687 грн 18 коп., на підтвердження чого ним було подано копії квитанцій (а.с. 8-18).

За хронологією розвитку подій у даній справі, що описані вище, вбачаються підстави для висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами з приводу сплати аліментів на дитину були узгоджені взаємною домовленістю про добровільне перерахування ОСОБА_2 аліментів на картковий рахунок ОСОБА_5, оскільки сторони тривалий період часу не мали один до одного претензій і лише у вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до державної виконавчої служби про примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.10.2015 року.

Суд першої інстанції, в порушення ст. 7, 180, 181 СК України, під час вирішення даного спору не врахував, що сімейні відносини можуть бути врегульованими за домовленістю між їх учасниками, що мало місце між сторонами у даній справі, оскільки таке врегулювання видалось можливим з точки зору інтересів учасників спірних правовідносин, та відповідало засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також моральним засадам суспільства.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, встановленим на підставі поданих сторонами доказів, та ухвалив судове рішення, яке не можна вважати справедливим та таким, що ефективно здійснює захист порушеного інтересу позивача, воно підлягає скасуванню, з винесенням постанови про часткове задоволення позову про визнання грошових коштів, які перераховані ОСОБА_2 на карткових рахунок ОСОБА_3 за період з 05 серпня 2015 року по 08 жовтня 2018 року, на загальну суму 51 687 грн 18 коп., сплаченими аліментами на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такий спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 застосовано апеляційним судом у відповідності з викладеною у позові вимогою та з огляду на те, що він не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції - в сумі 666 грн 40 коп., до суду апеляційної інстанції - в сумі 1036 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати грошові кошти в сумі 51 687 (п»ятдесят одна тисяча шістсот вісімдесят сім) грн 18 коп., перераховані ОСОБА_2 на картковий рахунок, що належить ОСОБА_3, за період з 05 серпня 2015 року по 08 жовтня 2018 року, аліментами, сплаченими на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.10.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції в сумі 666 (шістсот шістдесят шість) грн. 40 коп. та до суду апеляційної інстанції - в сумі 1036 (одна тисяча тридцять шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: