ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/425/17
Провадження № 22-ц/4820/704/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відділу

державної виконавчої служби Демчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Старосинявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Семчик І.Т. (далі - державний виконавець).

ОСОБА_5 зазначила, що на виконанні у Старосинявському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Відділ ДВС) знаходиться виконавче провадження №50778906 про її вселення у житловий будинок АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця від 15 червня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ) у зв'язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій. Ця постанова є незаконною, оскільки державний виконавець не вжив передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення та не повідомив її про час проведення виконавчих дій.

За таких обставин ОСОБА_5 просила суд визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 15 червня 2017 року протиправними, скасувати вказану постанову та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Суд залучив боржника ОСОБА_6 до участі у справі.

Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15 червня 2017 року у виконавчому провадженні №50778906 незаконними та скасовану цю постанову. В решті вимог скарги відмовлено.

Суд керувався тим, що державним виконавцем не вжито заходів щодо належного повідомлення стягувача про час і дату вселення до житла, не роз'яснено підстави для повернення виконавчого документа стягувачу та вчинення інших дій, передбачених Законом №1404-VІІІ, що свідчить про неповноту проведених ним виконавчих дій. Після скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження підлягає відновленню за постановою державного виконавця, внаслідок чого немає необхідності для зобов'язання останнього до вчинення цих дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягувач не з'явилася до місця вчинення виконавчих дій, а тому державний виконавець правомірно повернув їй виконавчий лист. Крім того, ОСОБА_5 пропустила строк для звернення зі скаргою та не ставила питання про поновлення цього строку, внаслідок чого скарга не підлягала розгляду судом.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування ухвали суду в частині відмови в задоволенні скарги щодо зобов'язання державного виконавця до відновлення виконавчого провадження, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині вона не переглядається.

Відділ ДВС подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, вказуючи на її незаконність та необґрунтованість.

ОСОБА_5 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року усунуто перешкоди ОСОБА_5 у володінні та користуванні її часткою в житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами (садиба) АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_5 у вказаний будинок і зобов'язання ОСОБА_9, ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні житлом.

На підставі цього рішення 6 липня 2015 року Старосинявський районний суд Хмельницької області видав виконавчий лист №684/771/14-ц щодо боржника ОСОБА_6, який 8 квітня 2016 року ОСОБА_5 через свого представника Ксьондзика Ю.Ю. пред'явила до Відділу ДВС для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 12 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження №50778906. У цій постанові державний виконавець зазначив про необхідність добровільного виконання боржником рішення протягом 15 днів.

В ході здійснення виконавчого провадження 5 травня 2016 року державним виконавцем доведено до відома ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про зобов'язання не чинити ОСОБА_5 перешкод у володінні та користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1.

Примусове вселення ОСОБА_5 у житловий будинок призначалося державним виконавцем на 27 травня, 14 червня та 14 грудня 2016 року (а.с. 121, 123, 135).

Згідно актів державного виконавця від 30 травня, 14 червня та 14 грудня 2016 року (а.с. 122, 125, 136) стягувач ОСОБА_5 прибула до місця вчинення виконавчих дій, однак, її вселення не відбулося через перешкоди з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у виконанні рішення.

Наступне вселення ОСОБА_5 у житловий будинок призначалося державним виконавцем на 14 і 23 лютого, 10 березня 2017 року (а.с. 141, 144, 149).

14 лютого 2017 року державний виконавець відклав проведення виконавчих дій за заявою представника стягувача, Ксьондзика Ю.Ю. (а.с 142).

Згідно актів державного виконавця від 23 лютого та 10 березня 2017 року (а.с. 145, 150) вселення не відбулося через неприбуття стягувача ОСОБА_5 до місця вчинення виконавчих дій.

15 червня 2017 року державний виконавець виніс постанову, якою повернув виконавчий лист №684/771/14-ц від 6 липня 2015 року стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ у зв'язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та матеріалами виконавчого провадження №50778906.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 15; ч. 1 ст. 16 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Сторони можуть реалізувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а також роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

В силу ч.ч. 1-5 ст. 67 Закону №1404-VIII державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 37, ч. 2 і ч. 4 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Аналіз положень статті 67 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що примусове вселення вважається виконаним тоді, коли виконавець забезпечив безперешкодне входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. При цьому державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити сторони про день і час примусового вселення.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач ОСОБА_5 реалізовувала свої права та обов'язки у виконавчому провадженні як особисто, так і через представника, адвоката Ксьондзика Ю.Ю. Заявою від 7 квітня 2016 року представник стягувача повідомив державного виконавця про свою адресу для листування: м. Хмельницький, вул. Свободи, 97/1, «Адвокатське бюро». При цьому Ксьондзик Ю.Ю. не звертався до державного виконавця з письмовою заявою про надсилання йому документів виконавчого провадження електронною поштою.

Листи державного виконавця про проведення виконавчих дій 14 і 23 лютого, 10 березня 2017 року (а.с. 141, 144, 149) направлені стягувачу ОСОБА_5 на адресу житлового будинку, до якого її має бути вселено за судовим рішенням.

Достовірно знаючи, що ОСОБА_5 не проживає в цьому будинку, державний виконавець не повідомив стягувача про день і час примусового вселення через її представника, адвоката Ксьондзика Ю.Ю. Твердження останнього щодо неотримання ним документів виконавчого провадження електронною поштою не спростовані, а у матеріалах виконавчого провадження відсутнє належне підтвердження їх одержання адресатом.

До того ж, через незазначення у виконавчому листі адреси електронної пошти стягувача або її представника та відсутність відповідної заяви учасника виконавчого провадження про направлення йому документів виконавчого провадження електронною поштою, державний виконавець не мав правових підстав для направлення представнику стягувача, адвокату Ксьондзику Ю.Ю., документів виконавчого провадження електронною поштою.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що державний виконавець не вжив усіх належних заходів для належного повідомлення стягувача про час і дату примусового вселення, яке мало відбутися 14 і 23 лютого, 10 березня 2017 року, а це, у свою чергу, зумовило неявку ОСОБА_5 з поважних причин для участі у цих виконавчих діях.

Отже ОСОБА_5 не можна вважати такою, що перешкоджає проведенню виконавчих дій, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_5 пропустила строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В силу ст.ст. 122, 123 і ч.ч. 5, 6 ст. 124 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Матеріали справи не містять відомостей про дату отримання ОСОБА_5 копії постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як зазначила ОСОБА_5, оскаржувану постанову державного виконавця вона отримала 10 липня 2017 року. Ця обставина не спростована.

ОСОБА_5 подала до суду скаргу на дії державного виконавця 20 липня 2017 року (згідно штемпеля на конверті), здавши її на пошту до закінчення строку на її подання.

За таких обставин строк для звернення зі скаргою, встановлений ст. 449 ЦПК України, не вважається пропущеним.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_11

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 81