Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 463/4287/15-ц

провадження № 61-27679св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2016 року у складі судді Лакомської Ж. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф.,

Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 62 017 грн на строк 36 місяців зі сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на придбання автомобіля «Сhevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 60 800 грн та фінансування страхового платежу за страхування життя в розмірі 1 217 грн. ПАТ «Ідея Банк» свої обов'язки за договором виконало, але ОСОБА_1 свої обов'язки не виконує, не забезпечив своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року. Відповідно до умов вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед банком у межах суми 50 грн у випадку прострочення позичальником сплати чергових платежів більше ніж на 30 днів.

Окрім цього, в забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 07 червня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу - «Сhevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Ідея Банк» просило вилучити у

ОСОБА_1 або у інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль «Сhevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1, та передати ПАТ «Ідея Банк». У рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором від 24 квітня 2012 року у розмірі 35 206 грн 69 коп. звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля

будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати йому всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах Державної автоінспекції Міністерства внутрішніх справ України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо). Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно частину заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання договору поручителем в розмірі 50 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада

2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положеннями вказаного кредитного договору встановлено, що всі повідомлення за цим договором (вимоги про дострокове повернення кредиту, повідомлення про розірвання договору тощо, які передбачені пунктом 1 параграфу 8) повинні бути складені у письмовій формі і такі здійснюються банком шляхом направлення листів за адресою позичальника, вказаною у договорі, або на іншу адресу вказану позичальником. Позивачем не надано суду доказів про надіслання вищезгаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу (а тим більше про їх вручення) з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

ОСОБА_1 є жителем Луганської області, позивачем не надано суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» у м. Свердлоськ Луганської області (за місцем проживання позичальника) та щодо порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту. З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв'язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_1 не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому, згідно з нормами частини четвертої статті 612, частин першої, другої статті 613 ЦК України, він не вважається таким, що допустив порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, і правових підстав для задоволення позову немає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач

ОСОБА_1 не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому правових підстав для задоволення цього позову немає.

Крім цього, апеляційний суд прийшов до висновку про недобросовісність здійснення своїх процесуальних прав позивачем щодо вчинення дій, спрямованих на зміну територіальної підсудності з м. Біловодська на

м. Львів на підставі укладеного 11 лютого 2015 року договору поруки на суму 50 грн, що в свою чергу унеможливлює здійснення своїх прав відповідачем ОСОБА_1 щодо законного сподівання на отримання інформації про наявність будь-якого позову до нього у визначеному за територіальністю Біловодському районному суді Луганської області, а відтак порушує принцип рівності сторін у процесі, принцип змагальності процесу, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто право ОСОБА_1 на справедливий суд, встановлене статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року,

ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, який його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ПАТ «Ідея Банк».

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справу за позовом

ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами встановлено, що останній платіж за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 24 червня 2014 року, тобто існує прострочена заборгованість і ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред'явивши відповідну позовну вимогу. Вказаним кредитним договором та нормами законодавства не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги.

Відповідно до положень статті 614 ЦК України відсутність своєї провини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» сертифікат торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 24 квітня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 62 017 грн з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля «Сhevrolet Aveo» (а. с. 14-15).

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, яка станом на дату укладення кредитного договору становила 18,99 %.

Параграфом 4 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у графіку щомісячних платежів, що є додатком № 1 до договору.

Відповідно до графіку щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 24 число кожного місяця

(а. с. 16).

Згідно із пунктом 4 параграфу 6 вказаного кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

Відповідно до пункту 1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Параграфом 9 (пунктами 1, 2, 3) вказаного кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (в тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів

від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,15 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечене заставою транспортного засобу, для придбання якого надавався позичальнику кредит (параграф 3 кредитного договору), на підставі договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 07 червня 2012 року

(а. с. 19-20).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

11 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким, порукою ОСОБА_2 було забезпечено виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором на суму 50 грн (а. с. 13).

ОСОБА_1 до червня 2014 року в повному обсязі виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, по сплаті тіла кредиту та процентів за користуванням ним, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника. Останній платіж на виконання умов кредитного договору був внесений позичальником 24 червня 2014 року

(а. с. 34-35).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Указу в. о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Наказом від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року; Харківська область із 07 квітня до 14 вересня 2014 року.

Районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року до закінчення терміну її проведення.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період із

14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд не врахував наведених норм матеріального права та не встановив, коли відбулося прострочення погашення заборгованості за кредитним договором, та в залежності від цих обставин - з якого часу повинен обраховуватись строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, не перевірив належним чином фактичні обставини справи щодо вимог сторін, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися їх вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення в справі, неправильно застосував норми матеріального права, порушивши норми процесуального права. Тому судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня

2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта