Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 553/3281/14-ц

провадження № 61-13806св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс», ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року у складі судді Юхно С. П. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Карнауха П. М., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (далі - ТОВ «ТД «Кременчук-нафтопродуктсервіс»), ОСОБА_5, уточненим у ході розгляду справи, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3: відшкодування майнової шкоди в сумі 32 123, 18 грн; відшкодування моральної шкоду у сумі 100 000, 00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 2 500, 00 грн; судові витрати у справі (витрати на копіювання документів) у сумі 55, 00 грн; а також стягнути з ТДВ «СК «Кредо», ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди в сумі 17 299, 67 грн; відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000, 00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 2 500, 00 грн; витрати на придбання палива (бензину) в сумі 406, 95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 19 листопада 2013 року приблизно о 21:30 год на 86 км автодороги «Полтава - Олександрія» з вини водія ОСОБА_5, який керував автомобілем - сідельним тягачем «Volvo», д/н НОМЕР_1, з напівпричепом-цистерною «С438», д/н НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої були завдані пошкодження автомобілю НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення завдані тілесні ушкодження водію автомобіля та пасажиру ОСОБА_4 На час зіткнення ОСОБА_5 працював у ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля - сідельного тягача «Volvo», д/н НОМЕР_2, застрахована власником транспортного засобу в ТДВ «СК «Кредо» згідно з полісом від 24 грудня 2012 року № АВ/8291352.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідачі позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з огляду на його необґрунтованість.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 5 000, 00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 91, 60 грн, а разом 5 091, 60 грн; з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_4 - в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 7 590, 06 грн, моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 219, 85 грн, а разом 12 809, 91 грн; з ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» на користь ОСОБА_3 - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 3 000, 00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 54, 96 грн, а разом 3 054, 96 грн; з ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 5 000, 00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 146, 57 грн, а разом 5 146, 57 грн, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд Полтавської області рішенням від 21 січня 2015 року скасував рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування вартості відновлюваного ремонту та витрат на евакуацію транспортного засобу та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування вартості відновлюваного ремонту та витрат на евакуацію транспортного засобу задоволено частково та стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_3 21 066, 03 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля, та 1 000, 00 грн витрат на евакуацію автомобіля, а разом 22 066, 03 грн; зобов'язано ОСОБА_3 після виплати відшкодування передати ТДВ «СК «Кредо» пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_3, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 5 000, 00 грн; в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля, 17 852, 03 грн, витрат на евакуацію автомобіля в сумі 1 000, 00 грн, а разом 23 852, 03 грн. Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 7 590, 06 грн; відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 грн, а разом 12 590, 06 грн. Стягнуто з ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в сумі 3 000, 00 грн, в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля, в сумі 500, 00 грн, а разом 3 500, 00 грн. Стягнуто з ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 5 000, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався тим, що автомобіль ОСОБА_3 є знищеним, тому він має право на отримання страхового відшкодування в розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Також, оскільки витрати на лікування лише частково підтверджуються належними та допустимими доказами, то позовні вимоги ОСОБА_3 теж підлягають частковому задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, то місцевий суд, з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розміру страхової суми, визначеної полісом від 24 грудня 2012 року № АВ-8291352, встановив, що ТДВ «СК «Кредо» має сплатити позивачам по 5 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди, а ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» - 5 000, 00 грн на користь ОСОБА_4 та 3 000, 00 грн на користь ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року апеляційну скаргу ТДВ «СК «Кредо» відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, оскільки не є його власником, судом до уваги не приймаються, оскільки, відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування та розміру моральної шкоди є необґрунтованими, виходячи з такого. Загальний порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначається Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 9.3 статті 9 цього Закону встановлено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який становить 100 000, 00 грн на одного потерпілого. З урахуванням наведеного місцевим судом було правомірно стягнуто по 5 000, 00 грн з ТДВ «СК «Кредо» кожному з позивачів.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ «СК «Кредо» просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позову до ТДВ «СК «Кредо», ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_3 не має права на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, оскільки не є його власником. Окрім того, на переконання заявника, судами неправильно обрахований розмір моральної шкоди позивачів, оскільки його необхідно обраховувати від суми страхового відшкодування, а не лімітів такого відшкодування. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 не визначив суми шкоди, заподіяної його здоров'ю, то розмір морального відшкодування дорівнює нулю.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 09 червня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 26 червня 2010 року № 212 ОСОБА_5 з 01 липня 2010 року працює водієм автотранспортних засобів (з перевезення небезпечних вантажів) автотранспортного господарства в ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс».

Згідно з подорожним листком вантажного автомобіля від 19 листопада 2013 року № 434175 ОСОБА_5, у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, керував автомобілем - сідельним тягачем «Volvo», д/н НОМЕР_1, з напівпричепом-цистерною «С438», д/н НОМЕР_2.

На підставі договору найму транспортних засобів від 30 червня 2011 року

№ 02-11, укладеного між ТОВ «Скайбер» та ТОВ «ТД «Кременчук-нафтопродуктсервіс» зі строком дії до 31 грудня 2014 року, сідельний тягач «Volvo», д/н НОМЕР_1 з напівпричепом-цистерною «С438», д/н НОМЕР_2, перебувають у користуванні ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс».

Приблизно о 21:30 год. 19 листопада 2013 року ОСОБА_5, керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_4, рухався по автодорозі Полтава-Олександрія в напрямку до м. Олександрії, не переконався у безпечності зміни напрямку руху та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху і як наслідок відбулося зіткнення з легковим автомобілем НОМЕР_3, під керування водія ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ-21083 ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого осколкового перелому акроміального відростку лівої лопатки зі зміщенням та розходженням фрагментів; забоїв та саден шкіри верхньої та лівої нижніх кінцівок, обличчя зліва, а пасажир автомобіля ВАЗ-21083 ОСОБА_4 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді: закритого косо-гвинтового, осколкового перелому на межі середньої та дистальної третини правого плеча зі зміщенням, заходженням та кутовою деформацією.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 липня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Звільнено від відбування призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі та позбавлення права керування транспортними засобами у зв'язку з актом амністії.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року зазначений вирок в частині призначеного покарання та звільнення від нього у зв'язку з актом амністії залишено без змін, та він вступив у законну силу.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Стосовно доводів заявника про те, що ОСОБА_3 не має права на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, оскільки не є його власником, Верховним Судом враховано таке.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до переліку яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Таким чином, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Встановивши, що ОСОБА_3 управляв транспортним засобом на законних підставах, суди дійшли обґрунтованого висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Щодо доводів заявника про те, що судами неправильно обрахований розмір моральної шкоди позивачів, оскільки його необхідно обраховувати від суми страхового відшкодування, а не лімітів такого відшкодування, Верховний Суд врахував таке.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суди не врахували, що статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги у цій частині та вважає за необхідне рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення з ТДВ «СК «Кредо» на користь позивачів відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 не обґрунтовував наявність у нього моральної шкоди внаслідок завдання шкоди його здоров'ю, у задоволенні вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди на його користь необхідно відмовити.

Стосовно вимог ОСОБА_4 суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що розмір шкоди, заподіяний його здоров'ю, складає 7 590,06 грн, отже, розмір стягнення відшкодування моральної шкоди складає 379, 50 грн.

Оскільки касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності рішень у іншій частині, зокрема щодо розмірів майнових відшкодувань, а також у частині задоволення позову до ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», то згідно з вимогою статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції справа у цій частині не переглядалась.

За приписами частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2016 року у частині стягнення відшкодування моральної шкоди з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення відшкодування моральної шкоди відмовити.

Позов ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 379, 50 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик