У Х В А Л А

Справа № 2-1271/11

Провадження № 2-в/185/32/19

15 квітня 2019 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шаповалової І.С.,

при секретарі судового засідання Красуцькому Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження ,-

В С Т А Н О В И В :

В провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що у провадженні Київського районного суду м.Донецька знаходилася справа за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якої завершився ухваленням рішення по справі. 21 березня 2013 року Апеляційний суд Донецької області розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Донецька від 04 липня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявник просить суд відновити втрачене судове провадження в частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2013 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Калінінському районному суду м.Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно ст.3 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду.

У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Від Київського районного суду м.Донецька до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №2-1271/11 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - не надходили.

Згідно ст.402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.403 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦПК України, до заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

Відповідно до ч.1 ст.409 ЦПК України, у справі про відновлення втраченого провадження заявник звільняється від оплати судових витрат. У разі подання завідомо неправдивої заяви судові витрати відшкодовуються заявником.

Відповідно до Наказу ДСА України №20/1/4 від 17 лютого 2012 року «Про перелік судових рішень судів загальної юрисдикції, що підлягають включенню до Єдиного державного реєстру судових рішень» до Єдиного державного реєстру судових рішень включаються судові рішення, постановлені в порядку кримінального, цивільного, господарського та адміністративного судочинства, зокрема, ухвали судів усіх інстанцій про відкриття (порушення) або відмову у відкритті (порушення) провадження у справі, постанови, рішення, вироки судів.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740.

Згідно з абз.4 п.3 Порядку електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

П.п.12-14 Порядку передбачає, що суди надсилають адміністраторові Реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису, що передує видачі копії судового рішення. Електронні копії судових рішень надсилаються відповідальною особою апарату суду не пізніше дня, що настає після ухвалення (постановлення) судового рішення. У передбачених процесуальним законодавством випадках електронні копії судових рішень надсилаються адміністраторові Реєстру в день складення повного судового рішення.

Згідно з п.20 Порядку доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак повний зміст рішення суду по справі може бути встановлений судом.

Керуючись ст. ст. 491-494 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-1271/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2013 року, згідно тексту якого (мовою оригіналу):

«

Головуючий у 1 інстанції Брежнєв О.А.

Доповідач Гусєв В.В.

Категорія 27

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2013 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Постолової В.Г.,

суддів Гусєва В.В., Резникової Л.В.,

при секретарі Щербюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Донецька від 04 липня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2010 року ПАТ « Ерсте Банк» звернулось з до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 22 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 014/9136/5/23367, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 31600 доларів США строком користування до 21 вересня 2013 року зі сплатою 12,49 відсотків річних на придбання автомобіля. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 014/9136/5/23367 від 22 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 9347, згідно до якого ОСОБА_1 передав Банку в заставу автомобіль Мазда, модель 6, випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. У забезпечення основного зобовязання 22 вересня 2009 року був укладений договір поруки №014/9136/5/23367/1, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором № 014/9136/5/2367 від 22 вересня 2008 року. Крім того, у забезпечення основного зобовязання 22 вересня 2008 року був укладений договір поруки № 014/9136/5/23367/2, згідно якого поручителем виступив ОСОБА_3, який зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором. Оскільки ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, станом на 08 квітня 2011 року загальна заборгованість за кредитом та відсотками становить 66842,23 доларів США, які просило стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Донецька від 04 липня 2011 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 66842, 23 доларів США, судовий збір у сумі 214,49 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 21 січня 2013 року внесені виправлення у заочне рішення від 04 липня 20011 року, зазначено необхідним правильно читати у пятому абзаці описової частини заочного рішення «станом на 08.04.2011р.».

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що суд стягнув суму заборгованості за кредитним договором станом на 20 травня 2010 року, проте згідно уточнень до позову вона утворилась станом на 08 квітня 2011 року. В судовому рішенні судом не зазначені підстави стягнення штрафу та його розрахунки, не були перевірені розрахунки нарахування пені. Вважає, що суд одночасно стягнув пеню та штраф за одне правопорушення, що суперечить законодаству. Крім того, судом порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого розмір пені не може перевищувати 50% від суми кредиту. До того ж, стягнення пені в доларах США суперечить ст. 533 ЦК України, та має бути стягнено згідно офіційного курсу валюти на день стягнення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні апеляційного суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть помер 13 липня 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України за порушенням або неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/9136/5/23367, згідно якого останньому було надано кредит у сумі 31600 доларів США строком користування до 21 вересня 2013 року зі сплатою 12,49 відсотків річних на придбання автомобіля (а.с.10-12).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 22 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014/9136/5/23367, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 9347, згідно до якого ОСОБА_1 передав Банку в заставу автомобіль Мазда, модель 6, випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17-18).

У забезпечення основного зобовязання 22 вересня 2009 року був укладений договір поруки №014/9136/5/23367/1, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором № 014/9136/5/2367 від 22 вересня 2008 року (а.с.20-21).

У забезпечення основного зобовязання 22 вересня 2008 року був укладений договір поруки № 014/9136/5/23367/2, згідно якого поручителем виступив ОСОБА_3, який зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором № 014/9136/5/2367 від 22 вересня 2008 року (а.с.22-23).

Згідно пп.5.2 кредитного договору ОСОБА_1 забов*язався повертати кредит та сплачувати банку відсотки шляхом внесення безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа (включно) кожного місяця сплату ануїтентних платежів згідно з графіком платежів, що є додатком до Договору (а.с.10-12).

Задовольняючи позов ПАТ «Ерсте Банк», суд першої інстанції виходив з того, що Банком доведена наявність вини відповідачів в неналежному виконання зобов*язань за кредитним договором.

Висновок суду в цій частині є законним та відповідає встановленим обставинам по справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) забов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник забов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст.526 ЦК України забов*язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Нормами ст.ст.610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення забов*язання настають передбачені законом наслідки.

Статтею 1050 ЦК України визначено обов*язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якщо ним своєчасно не повернуто суму позики. Якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних за договором.

Судом першої інстанції установлено, що з боку відповідача ОСОБА_1 дійсно мало місце прострочення виконання забов*язань за договором.

Відповідно до розрахунку станом на 08 квітня 2011 року загальна прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом склала 66842,23 долари США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 26399,47 долари США, заборгованості по відсотках в розмірі 5031,76 доларів США, пені за прострочку кредиту в розмірі 20714,61 долари США, пені за прострочку відсотків в розмірі 13969,59 доларів США та штрафу в розмірі 726,80 доларів США (а.с.173-175).

Отже, повідомивши неодноразово відповідача ОСОБА_1 про повернення кредитних коштів та сплату процентів, повідомивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення порушення забов*язань, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 28-66).

Таким чином, зясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором, яку слід стягнути з відповідачів на користь банку.

Проте, стягуючи зазначену заборгованість у солідарному порядку, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не може бути застосована і поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть солідарної відповідальності перед кредитором, так як відсутня їх спільна порука.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, позивач ставить питання про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з усіх фізичних осіб поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми поручителі, які спільно поручились, відповідають перед кредитором солідарно.

У разі укладення декількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується.

У такому випадку Банк має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники.

В судовому засіданні апеляційного суду зясовано, що ОСОБА_2, який був поручителем ОСОБА_1 13 липня 2012 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Виходячи з положень ст.553 ЦК україни, порука є способом забезпечення виконання зобовязання, проте договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

У разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання основного зобовязання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Апеляційний не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що стягнення пені в доларах США суперечить ст. 533 ЦК України.

Як зазначено в п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Разом із тим як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечувалось про те, що кредит правомірно був наданий в іноземній валюті.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про подвійне стягнення судом пені та штрафу за одне правопорушення.

Умовами п.9.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту (в тому числі частково), сплати нарахованих відсотків, інших платежів, що передбачені цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також штраф в розмірі 0,1% від суми наданого кредиту за кожний факт порушення строків повернення кредиту (його частини), сплати нарахованих відсотків, інших платежів.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині розрахунку та розмірів стягнутого штрафу та пені.

Відповідачем наданий детальний розрахунок заборгованості, в тому числі по розрахунку штрафу та пені, який був предметом дослідження в судовому засіданні.

Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про зменшення розміру пені, яка не може перевищувати 50% від суми кредиту.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що з заявою про зменшення розміру неустойки відповідач ОСОБА_1 не звертався.

Апеляційний суд не погоджується з твердженнями апелянта про те, що при розрахунку пені, суд повинен провести розрахунок стягнутої суми пені з урахуванням офіційного курсу долара за кожен день за увесь час розрахунку пені.

Як зазначено в п. 16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Всі інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та не є суттєвими при визначенні питання про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, оскільки допущене порушення в частині стягнення солідарної відповідальності за кредитним договором призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у відповідності до вимог ч. 3 ст. 554 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду міста Донецька від 04 липня 2011 року скасувати та постановити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Ернсте Банк» солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 35679 (тридцять пять тисяч шістсот сімдесят дев*ять) доларів 49 центів США, що склалась станом на 08 квітня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Ернсте Банк» судовий збір в розмірі 107 (сто сім) доларів 25 центів США та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60 гривень з кожного.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: »

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.С.Шаповалова