Справа № 465/418/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/811/1232/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2018 року в складі судді Козюренка Р.С. у справі за позовомОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди.

Вимоги обґрунтовувала тим, що є власником автомобіля Мітсубісі Ланцер (Mitsubishi Lancer), державний номерний знак НОМЕР_1. 28.01.2013 рухалась вказаним автомобілем по вул.Стрийській у м. Львові в напрямку вул. Рубчака, за кермом автомобіля перебував її чоловік. Під час проїзду тролейбуса, внаслідок несправності контакту штанг електроживлення із дротами електромережі тролейбусного руху, автомобіль позивача засипало іскрами, чим останньому завдано матеріальної шкоди. В подальшому відповідач повідомив, що тролейбусні контактні мережі застраховані у ПрАТ АСК «Скарбниця» та надав копію повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку. За зверненням позивача до страхової компанії, останньою проведено оцінку ремонту автомобіля і визначено розмір такого у 4 794,58 гривень. Однак, жодної компенсації не отримано, що змусило звернутися до суду. Просила позов задовольнити.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 лютого 2018 року просила стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 4794,58 грн, пеню в розмірі - 7154,66 грн., інфляційні витрати в розмірі 7230,62 грн., 3% річних в розмірі 728,25 гривень.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 4 794 грн. 58 коп. збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 7 230 грн. 62 коп.- інфляційні витрати, 728 грн. 25 коп. - три проценти річних, нарахованих на суму боргу, 451 грн. 50 коп. - судового збору, а всього - 13 204 грн. 95 копійок.

В решті вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛКП «Львівелектротранс».

Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на момент вчинення ДТП між ЛКП «Львівелктротранс» та ПрАТ «Скарбниця» діяв договір страхування цивільної відповідальності перед третіми особами від 23.02.2012 року.

Зважаючи на те, що страховик зобов'язаний у разі настання страхової події виплатити особі встановлену грошову суму, вимоги до ЛКП «Львівелектротранс» є безпідставними.

Не погоджується із застосуванням судом першої інстанції ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Поряд з цим, суд не врахував те, що між сторонами не виникло жодного грошового зобов'язання.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення майнової шкоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

В свою чергу, суд зазначив, що грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, відтак стягнув інфляційні витрати та три проценти річних, нарахованих на суму боргу.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що не підлягає задоволенню вимога про застосування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7154,66 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 покликалася на те, що є власником автомобіля Мітсубісі Ланцер (Mitsubishi Lancer), і рухаючись 28.01.2013 вказаним автомобілем по вул. Стрийській у м. Львові в напрямку вул. Рубчака, під час проїзду тролейбуса, внаслідок несправності електромережі тролейбуса, автомобіль позивача засипало іскрами, чим останньому завдано матеріальної шкоди. Просила таку стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки.

Заперечуючи заявлені вимоги сторона відповідача зазначала, що на момент засипання автомобіля позивача іскрами контактної мережі тролейбусної лінії у ЛКП «Львівелектротранс» діяв договір добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами від 23.03.2012 № 01/14013/ЦВ/12/143, укладений зі страховою компанією «Скарбниця». Вважає, що цивільну відповідальність за заподіяння шкоди несе страхувальник, тому заявлені вимоги є безпідставними.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля Мітсубісі Ланцер (Mitsubishi Lancer), державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.16).

28.01.2013 року на вул. Стрийська - вул. Рубчака у м. Львові, за участю вказаного автомобіля мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме потрапляння іскор з контактної мережі тролейбусу на капот та скло автомобіля, що підтверджується листом-відповіддю Головного управління Національної поліції у Львівській області від 28.01.2016 № 9-оз/05/15-2016 за підписом заступника начальника ОСОБА_3 на запит адвоката Пащука А.І., при цьому вказана обставина визнається відповідачем (а.с. 15).

На момент вчинення ДТП між відповідачем ЛКП «Львівелектротранс» та ПрАТ «Страховою компанією «Скарбниця» діяв договір страхування цивільної відповідальності перед третіми особами від 23.03.2012 № 01/14013/ЦВ/12 (а.с. 47-49).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником третім особам (крім цивільної відповідальності власників наземного транспорту, відповідальності власників повітряного транспорту, відповідальності власників водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника)) внаслідок здійснення страхувальником своєї господарської діяльності в період з 24.03.2012 до 23.03.2013 року.

29.01.2013 ЛКП «Львівелектротранс» направило до ПрАТ АСК «Скарбниця», повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку за підписом ОСОБА_5 (а.с.12), яким повідомило про настання 28.01.2013 о 16 год. 20 хв. страхового випадку на вул. Стрийська-вул.Рубчака від центру міста а саме, що після проїзду тролейбуса 046 маршруту № 5 на контактній мережі заіскрило і іскри впали на вітрове скло автомобіля НОМЕР_1. Після падіння іскор на лобовому склі залишилися сліди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі заяви ПрАТ АСК «Скарбниця», оцінювачем Войтиком Я.М. в присутності довіреної особи ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, проведено огляд автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1, та виявлено, зокрема, що скло вітрове має численні сколи (випалення) по всій площині, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 01.02.2013 року № 249/13 (а.с.13-14).

За дорученням ПрАТ АСК «Скарбниця» оцінювачем Войтиком Я.М. (сертифікат № 11247/10 від 27.12.2010) проведено оцінку відновлювального ремонту та складено відповідний звіт.

Згідно зі звітом № 249/13 про оцінку автомобіля, складеного 26.02.2013 року оцінювачем Войтиком Я.М., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових Mitsubishi Lancer реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2., складає 4 794,58 гривень (а.с. 55-60).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом абз. 1 п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна ману юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повідомляючи страхову компанію про настання страхового випадку, відповідач фактично визнав свою причетність та вину у вказаній ДТП.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому, судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що на час судового розгляду, збитки позивачу ні ПрАТ АСК «Скарбниця», як страховиком, ні відповідачем, як особою, яка завдала шкоду, не відшкодовано.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих ДТП, суд взяв за основу Звіт про оцінку автомобіля, який має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Визначена сума відновлювального ремонту відповідачем не оспорювалась, іншого розрахунку відповідач не представив.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач є особою, на утриманні, обслуговуванні та контролі якої знаходиться контактна тролейбусна електромережа, що є джерелом підвищеної небезпеки, колегія суддів погоджується з висновокм місцевого суду про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

За такимх обставин з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню 4 794,58 гривень матеріальних збитків.

Крім цього, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ст. 509 ЦК України).

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання особі шкоди (зокрема, майнової), якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договору або делікту ). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Враховуючи наведене, на суму завданих матеріальних збитків у розмірі 4 794,58 гривень, на підставі ст. 625 ЦК України, обгрунтовано нараховано 7230,62 грн., як інфляційну складову та 728,25 грн., як три відсотки річних, які належить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк