Справа № 473/4883/18
РІШЕННЯ

іменем України

"10" квітня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам

встановив

позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В позовній заяві вказував, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2013 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку до його повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2013 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що з він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2014 року, проживали разом та вели спільне господарство, відповідач виконавчий лист на примусове виконання до державної виконавчої служби не подавала. Весь дохід, який він отримував в той час відповідач витрачала на себе та дитину. ,

Шлюб між ними було розірвано 02 листопада 2018 року. Після чого відповідач звернулася до виконавчої служби з заявою про примусове стягнення з нього аліментів. Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 01 листопада 2018 року становить 43428,21 грн.

Вважаючи, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки вона не пред`являла виконавчий лист до виконання, при цьому весь цей час він добровільно утримував свого неповнолітнього сина, крім того йому взагалі не було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, позивач просив позов задовольнити та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 43428,21 грн.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали. У відзиві на позов відповідач вказала, що жодного доказу про те, що позивач не знав про наявність судового рішення суду не надано, добровільно кошти на утримання неповнолітнього сина позивачем не надавалися, строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання відповідачем не було порушено, оскільки строк пред`явлення обмежується лише строком виконання - до повноліття. Крім цього вважала, що підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, які передбачені ч.2 ст.197 СК України не має. Виконавчий лист на виконання не подавала оскільки позивач ніде не працював та змоги утримувати свого неповнолітнього сина не мав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, їх представників, свідків, суд дійшов до наступного.

З копії виконавчого листа № 473/3088/13-ц, що був виданий 02 серпня 2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області вбачається, що з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку до його повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2013 року.

Постановою головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 11 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 від 10 жовтня 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.11.2018 року позивач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 43428,21 грн. Вказана заборгованість виникла за період з липня 2013 по жовтень 2018 роки.

Статтею 51 Конституції України передбачено право дітей на матеріальне утримання з боку батька та право на повноцінне життя і всебічний розвиток.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не навів жодного доказу, які б дали право суду звільнити його від заборгованості по аліментам за вказаний період. Та обставина, що відповідач не пред`являла виконавчий лист для примусового виконання до виконавчої служби не звільняє позивача від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обставин згідно з положенням ч.2 ст. 197 СК України для повного звільнення від сплати заборгованості позивача за аліментами.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2019 року.

Суддя: М.М. Ротар