У Х В А Л А

28 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 199/8621/14-ц

Провадження № 14-633цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності

закасаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 передано у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, яку раніше було відведено позивачеві рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради для будівництва індивідуального жилого будинку.

ОСОБА_1 вважає, що Дніпропетровська міська рада не мала права ухвалювати рішення про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку та про передачу її відповідачеві у власність, оскільки рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради про відведення земельної ділянки позивачеві було чинним, земельна ділянка виділена для приватизації іншій особі, зазначеними рішеннями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відведено одну й ту саму земельну ділянку з різними адресами, про зазначені обставини відповідачам було відомо на час вирішення питання про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Позивач просив визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 120/45 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; визнати недійсними свідоцтво про право власності від 28 квітня 2014 року НОМЕР_2, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:679:0072; зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки, площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:679:0072.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року № 38/17 (про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ), суд першої інстанції виходив із того, що її заявлено з попуском позовної давності. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд виходив із того, що спірну земельну ділянку у власність чи користування в установленому законом порядку нікому передано не було, на час передачі її у власність ОСОБА_2 вона була вільною, в тому числі й від забудови.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 120/45 про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 28 квітня 2014 року НОМЕР_2, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:679: 0072. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що земельну ділянку передано ОСОБА_2 з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки міською радою не було вирішено питання про припинення права на землю особи, якій її було надано раніше, та про вилучення цієї земельної ділянки в ОСОБА_1 .

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 вересня 2015 року.

Касаційну скаргу, крім іншого, мотивовано тим, що предметом позову є, в тому числі, рішення Дніпропетровської міської ради, яке стосувалось надання дозволу на розробку проекту землеустрою, та яке прийняте нею на реалізацію владних управлінських функцій, а тому позов у цій частині підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 12 жовтня 2017 року - призначено до судового розгляду.

Касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судового палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення зазначеної ухвали, якою було встановлено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що касаційна скарга містить доводи про порушення судом правил предметної юрисдикції при вирішенні судом справи за позовом до органу місцевого самоврядування про визнання його рішення недійсним.

15 жовтня 2019 року справа надійшла до Великої Палати Верховного Суду.

Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для прийняття справи до свого розгляду з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про наявність підстав для прийняття до розгляду цієї справи набрав чинності Закон України від 2 жовтня 2019 року № 142-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення справи». Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України у редакції цього Закону якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, зокрема, якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Правова позиція стосовно юрисдикції спорів щодо захисту порушених прав особи, які вона вбачає у наслідках, спричинених неправомірними (на думку цієї особи) рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 366/3436/16-ц (провадження № 14-253цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 455/1496/16-ц (провадження № 14-279цс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18 (провадження № 12-82гс19).

Ураховуючи наведене Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.

Керуючись статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Повернути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: С. В. Бакуліна В. С. Князєв
В. В. Британчук Л. М. Лобойко
М. І. Гриців О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима Л. І. Рогач
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко