Ухвала

05 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 450/519/17

провадження № 61-6758ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», підписану ОСОБА_1 та адвокатом КопикЛюдмилою Євгенівною, на постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_3, третя особа ? Пустомитівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення понесених витрат,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 витрат, понесених на примусове виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1635/15-ц від

03 листопада 2015 року у розмірі 30 519, 22 грн з урахуванням ПДВ, а також стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 листопада 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області у справі

№ 450/1635/15-ц вирішено зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії Б № 059940 по вулиці Чубинського в селі Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області площею 0,3 га шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: експлуатація угідь № 7 Сад площею 0,0764 га та демонтажу фундаменту розміром 11 х 11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці. На примусове виконання вищезгаданого рішення суду

11 квітня 2016 року був виданий виконавчий лист № 450/1635/15-ц.

На підставі вимог державного виконавця від 20 жовтня 2016 року

№ 09-26/12770 та від 17 листопада 2016 року № 09-26/3599 у виконавчому провадженні № 51592060, у зв'язку з недостатнім рівнем матеріально-технічного забезпечення Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, на представників РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було покладено обов'язок забезпечити належне виконання вищевказаного рішення суду. На підставі цього були понесені витрати на забезпечення примусового виконання рішення суду у розмірі 30 519, 22 грн з урахуванням ПДВ. Оскільки всі витрати на організацію та проведення виконавчих дій регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» понесла самостійно, не здійснюючи авансування на депозитний рахунок Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, відшкодування завданих збитків здійснюється у загальному порядку. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача відшкодування за понесені збитки пов'язані з приведенням самовільно захопленої відповідачем земельної ділянки до попереднього стану.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від

07 червня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця» витрати, понесені на примусове виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1635/15-ц від 03 листопада 2015 року у розмірі 30 519,22 грн з урахуванням ПДВ.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ? ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_3, третя особа - Пустомитівський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення понесених витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 березня 2019 року через засоби поштового зв'язку АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана ОСОБА_1 та адвокатом Копик Л. Є., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 червня

2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 450/519/17 є стягнення витрат, понесених на примусове виконання рішення суду у розмірі 30 519, 22 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що справа має виняткове значення для акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця».

Посилання заявників у касаційній скарзі на частину третю статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», підписану ОСОБА_1 та адвокатом Копик Людмилою Євгенівною, на постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_3, третя особа ? Пустомитівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення понесених витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило