Справа №295/1825/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 09.10.2014 року близько 13-15 год. в м. Житомирі, по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1, було пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_2 під його керуванням. Оскільки відповідальність ОСОБА_3 застрахована ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3281425 від 04.09.2014 року, тому позивач 10.10.2014 року звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, але виплати здійснено не було та на його письмову заяву йому відмовлено з тих підстав, що на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1 був забезпеченим транспортним засобом за полісом № АІ/1974039 від 08.05.2014 року, згідно якого страховиком є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а страхувальником ОСОБА_4 Звернувшись до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування, він отримав відповідь про те, що поліс АІ/1974039 від 08.05.2014 року є недійсним та анульованим 09.05.2014 року. Не погоджуючись із відмовами у виплаті страхового відшкодування, а також оскільки йому не було відшкодовано матеріальної шкоди та завдано душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу та невиплаті страхового відшкодування, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з винної особи відповідача ОСОБА_3 на свою користь 98584,92 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 30000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 30 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в останнє судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в останнє судове засідання також не зявився, хоча про час, місце, розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення, а також оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик в судове засідання.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.10.2014 року о 13-15 год. в м. Житомирі, по вул. Щорса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3, який знаходився під керуванням відповідача ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, яким керував позивач, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (т. 1, а.с. 10)

Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 11.11.2014 року.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України (стара редакція ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України) обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина відповідача ОСОБА_3 в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Позивач є законним власником автомобіля НОМЕР_2, що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 132399, виданого Житомирським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області 13.10.2011 року (т.1, а.с. 9).

Висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 11 лютого 2016 року встановлено, що сума матеріального збитку, спричинена ОСОБА_2 А, як власнику транспортного засобу «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_4, у результаті ДТП, становить 98 584 грн 92 коп., а вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 91 953 грн. 92 коп. (т. 1, а.с. 150-153).

Відповідно до рішення Конституційного Суду від 9.07.2002 № 15- рп/2002 кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, а тому така можливість не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3О була застрахована у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс від 4 вересня 2014 року.

Відповідно до положень чч.і та 2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст.и цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 цк).

3 огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст.511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч. 1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно - правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності.

Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, судом враховується висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4079 від 11.02.2016 року (т. 1 а.с. 150-153), який суд визнає обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом. Згідно висновку сума матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля НОМЕР_5 внаслідок ДТП, яка сталася 09.10.2014 року, складає 98584,92 грн., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, становить 91953,92 грн.

З урахуванням установлених обставин справи, суд дійшов висновку, що в спорах про відшкодування шкоди завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 98584,92 грн.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненями), пунктом 5 роз'яснено, що суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз'яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються періоди моральних страждань та хвилювань, які вивели позивача із рівноваги, повязані з пошкодженням автомобіля та неможливістю тривалий час використовувати його в особистих цілях, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя, вимагало та вимагає додаткових зусиль для його відновлення.

Враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2249 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 23, 549, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 98584 грн. 92 коп., на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2249 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6).

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. Житомир, пр-т. Миру, 1-В, кв. 107, ідентифікаційний номер НОМЕР_7).

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук