ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Суми

Справа №585/4240/18

Номер провадження 22-ц/816/2333/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2019 року, ухваленого у складі судді Євтюшенкової В.І. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір аліментів, призначених рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року, та стягувати з нього на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 500 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року з нього на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі 970 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Однак, він не має можливості сплачувати таку суму аліментів, оскільки його річний дохід за 2017 рік склав 19 800 грн, тобто по 1600 грн щомісяця, він має тяжке захворювання та потребує постійного лікування. Крім того, на його утриманні перебувають дитина від другого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружина.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, позивач міг звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів тільки після набрання рішенням суду від 02 жовтня 2018 року законної сили. Також зазначає, що протягом 9 років позивач сплачував аліменти в розмірі 300 грн і вона не зверталася з позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки працювала. Але на даний час вона не працює, від іншого шлюбу має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3, і вже не може нести більшу частину витрат на утримання спільного з позивачем сина ОСОБА_4. Зазначає, що сину виповнилось 16 років і його потреби значно збільшились, та й зросли ціни на продукти харчування, ліки та одяг і самостійно вона не може в повній мірі забезпечити його потреби. Крім цього, посилається на довідки про незадовільний стан здоров'я сина, а також зазначає, що позивач в дійсності має більший дохід, ніж вказує в декларації, оскільки займається підприємницькою діяльністю.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_3, в якому він зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі доводів та вимог позивача і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, а рішення суду залишити без змін.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її апеляційною скаргою без її участі (а. с. 69).

ОСОБА_3, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався (а. с. 67).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2009 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 300 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 був збільшений та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 970 грн, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 6-7).

ОСОБА_3 уклав новий шлюб, від якого у нього народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8-9).

Згідно довідки Роменської ОДПІ № 127/Д/18-13-13 від 27 серпня 2018 року, обсяг доходу ОСОБА_3 згідно поданої ним податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, наростаючим підсумком з початку року становить 19 800 грн (а. с. 10).

Також в матеріалах справи наявні довідки про те, що ОСОБА_3 перебуває на Д-обліку в Роменській ЦРЛ та потребує постійного підтримуючого лікування (а. с. 11, 31, 32, 49).

З відомостей, наданих ГУ ДФС у Сумській області № 23843 від 27 листопада 2018 року вбачається, що у ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня (а. с. 35).

ОСОБА_2 від іншого шлюбу має неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 36).

З матеріалів справи також вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 потребує втручання стоматолога та лікування у лікаря-отоларинголога (а. с. 37, 38).

Задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір призначених аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що дохід позивача на місяць складає в середньому 1 650 грн, тому аліменти в розмірі 970 грн перевищують 50 відсотків його щомісячного доходу; відсутність в податкових органах інформації про доходи відповідача не означає, що ОСОБА_2 не отримує ніяких доходів взагалі; у обох сторін наявні малолітні діти, тому цю обставину суд не врахував на користь жодної зі сторін. Також суд зазначив, що необхідність лікування неповнолітнього ОСОБА_3 носить разовий характер, в той час як позивач хворіє на тяжкі невиліковні хвороби, які потребують постійного медичного втручання. До всього, врахував, що мати позивача періодично надає матеріальну допомогу неповнолітньому ОСОБА_3

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не можна, так як суд дійшов його з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін було збільшено саме до законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який складав 970 грн.

Частиною 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін та в інших випадках, передбачених СК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зменшуючи розмір аліментів з посиланням на хворобу позивача, яка потребує постійного лікування та невеликий розмір його доходів, суд першої інстанції не звернув уваги, що ці обставини, вже були досліджені та враховані судом під час ухвалення рішення від 02 жовтня 2018 року про збільшення розміру аліментів. Судом, при вирішенні вказаної справи, була також врахована і наявність у позивача на утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу. Доказів про зміну матеріального чи сімейного стану або погіршення стану його здоров'я після ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів, позивачем суду не було надано. Не надано ним і доказів того, що у зв'язку з наявністю у нього хронічних хвороб у нього збільшились витрати на лікування у відповідному розмірі.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що рішення суду про збільшення розміру аліментів ухвалено 02 жовтня 2018 року, в апеляційному порядку ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував, натомість 24 жовтня 2018 року, тобто через 22 дні, звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів, тоді як згідно з вимогами ст. 192 СК України та ч. 4 ст. 273 ЦПК України підстави для зміни розміру аліментів мають постати саме після набрання чинності раніше ухваленого рішення суду.

Не враховано судом першої інстанції і ту обставину, що стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений діючим законодавством, призведе до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити мінімальне належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.

Стягуючи з позивача аліменти у розмірі меншому за мінімальний розмір гарантований державою, суд фактично поклав обов'язок матеріального утримання неповнолітньої дитини в іншій частині виключно на відповідача, що не відповідає нормам чинного сімейного законодавства України.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 89, 263, 264, 235 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, не надав належної правової оцінки доводам сторін і наданим ними доказам та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, рішення суду на підставі п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 3; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2019 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І. Собина

С.Г. Хвостик