КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/8164/17 Головуючий у 1 інстанції: Майбоженко А.М.
провадження № 22-ц/824/3106/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у складі судді Майбоженко А.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивач - ПАТ «Енергобанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, та виселити його шляхом звільнення приміщення від його майна та/або домашніх тварин.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, що укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 14.09.2010 року та визнано право власності за ПАТ «Енергобанк» на 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_1.

01.09.2016 року право власності позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В даній квартирі будь-які особи не зареєстровані.

Позивач вважав, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні власністю і тому він не може належним чином здійснювати свої прав власника та безперешкодно потрапити до квартири, оскільки там можуть знаходитися особисті речі відповідача, домашні тварини, у зв'язку з чим просив про судовий захист своїх прав у спосіб, що обраний ним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не є законним власником майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи свої права, позивач має утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб, зокрема відповідача.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не в повній мірі і підлягає зміні в частині мотивів для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 14.09.2010 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ПАТ «Енергобанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №1680, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М.

Згідно умов договору іпотеки іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме, п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 229,60 кв.м, житловою площею 118,30 кв.м. Вказана квартира належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. 20 жовтня 2004 року за реєстровим №2486. Даним договором іпотеки забезпечено вимоги банку за кредитним договором №1009-07 від 14.09.2010 року.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.04.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, що укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 14.09.2010 року та визнано право власності за ПАТ «Енергобанк» на 5-кімнатну квартиру АДРЕСА_1.

01.09.2016 року право власності позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підставою для пред'явлення позову до суду стало те, що позивач як власник нерухомого майна не може належним чином користуватись ним із-за того, що в квартирі можуть знаходитися речі відповідача, та (або) домашні тварини.

Під час розгляду справи, представником відповідача повідомлено суд про те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05.04.2018 року визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 14.09.2010 року за №1680 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. Дане рішення набрало законної сили.

За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

На момент вирішення даної справи, судом визнано недійсним договір іпотеки, який слугував підставою для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. Визнання права власності судом у рішенні від 21.04.2015 року здійснено у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, обумовленої договором та Законом України «Про іпотеку».

На момент розгляду справи, здійснюючи свої права, позивач має утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб, зокрема відповідача ОСОБА_2

Суд першої інстанції вважав, що обставини, встановлені судом у даній справі, дозволяють суду відмовити у захисті права позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та його виселення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з мотивами відмови у задоволенні позову.

Так, позов поданий з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні власністю і тому він не може належним чином здійснювати свої прав власника та безперешкодно потрапити до квартири, оскільки там можуть знаходитися особисті речі відповідача та домашні тварини, у зв'язку з чим просив про судовий захист своїх прав у спосіб, що обраний ним.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає в п'ятикімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Позивачем не доведено, що відповідачем чиняться будь-які перешкоди у користування власністю і здійсненню позивачем своїх прав власника та безперешкодного потрапляння в квартиру. Також позивачем не доведено можливого знаходження в квартирі особистих речей відповідача та домашніх тварин.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач звертаючись з позовом про судовий захист своїх прав у спосіб, що обраний ним, не довів порушення своїх прав відповідачем.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи необхідно змінити в частині мотивів для відмови у задоволенні позову. В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року в частині мотивів для відмови у задоволенні позову змінити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: