У Х В А Л А

09 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 336/1535/13-ц

Провадження № 14-492цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Ткачука О.С.,

суддів Антонюк Н.О., Анцупової Т.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Прокопенка О.Б., Пророка В.В., Рогач Л.І., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року, та

У С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем придбано нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; Василівську автоколону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 19/100 частини комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_2 ; єдиний майновий комплекс - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_4 . Спірне майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , яка не бажає його поділу.

Позивач просив поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити відповідачу - 31/100 частини квартир АДРЕСА_1 19 / 100 частини комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_2 , а позивачу - Василівську автоколону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та єдиний майновий комплекс - базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на вказане майно у відповідних частинах. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 199 574 грн.В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 червня 2014 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Поділено спільне майно подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартир АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартир АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

07 вересня 2015 року до суду апеляційної інстанцій звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначив, що предметом доказування у цій справі є набуття майна за рахунок особистих коштів одного з подружжя. Зазначав, що з довідки про доходи ОСОБА_2 вбачається, що в період з 1993 року до 2013 року її сукупний дохід становив 102 041,98 грн, а вартість майна, придбаного нею за час шлюбу, становила 350 226 грн. Крім того, відповідно до ст. 61 СК України заробітна плата та інші доходи одержані одним з подружжя є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому майно придбане за ці кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На думку ОСОБА_1 , відомості у довідці від 28 серпня 2015 року про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 є нововиявленою обставиною.

Просив скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, ухвалити нове рішення про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 , рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року скасовано, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалу мотивовано тим, що спірне майно придбано за кошти, зароблені сторонами спільною працею, за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що довідка про заробітну плату відповідача ОСОБА_2 є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 361 ЦПК України 2004 року, тому рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року підлягає скасуванню.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справз касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року та ухвалити нове рішення у справі.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права.

В обгрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначив, що предметом доказування у вказаній справі є набуття майна за рахунок особистих коштів одного з подружжя.

Твердження позивача, що на час розгляду справи не було відомо про розмір заробітної плати відповідача спростовується тим, що з 25 серпня 1990 року до 17 квітня 2013 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . За час шлюбу створено Приватне підприємство «Наукове промислове - комерційне об`єднання «ТАТА», яке було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , де він був єдиним засновником. До 2012 року ОСОБА_1 займав посаду генерального директора цього підприємства, до його обов`язків належало не тільки визначення штатного розкладу підприємства, а й затвердження посадових окладів та інших виплат своїм працівникам. Сторони у справі разом працювали на одному підприємстві. ОСОБА_2 була підлеглою позивача, який знав про її посаду, заробіток та розмір усіх її виплат на підприємстві.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційної інстанції без змін, посилаючись на те, що вказана довідка про доходи є нововиявленою обставиною, оскільки раніше дізнатись про суму відповідних доходів ОСОБА_2 позивач не мав можливості, а ця інформація має значення для правильного вирішення спору.

23 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвідкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

10 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду вказувала на наявність неоднакової судової практики застосування положень процесуального закону (ч. 7 ст. 429 ЦПК України та ч. 7 ст. 325 ГПК України та аналогічних положень ЦПК України 2004 року та ГПК України 2004 року), а саме у частині тлумачення положень процесуального закону стосовно повноважень суду касаційної інстанції за наслідками перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами Касаційним цивільним та Касаційним господарським судами у складі Верховного Суду.

Зокрема, колегія суддів вказувала, що судова практика Касаційного цивільного суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є різною. Так, Касаційний цивільний суд ч. 2, ч. 3 ст. 365 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) тлумачить таким чином, що суд апеляційної інстанції не має повноважень скасувати судове рішення, ухвалене судом першої інстанції за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, і постановити процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, відмовити у її задоволенні, тобто розглянути по суті, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається(постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 761/22804/15 та від 06 березня 2019 року у справі № 755/21917/14-ц).

Колегія суддів також зазначила, що відповідно до правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 2-190/2011, за наслідками тлумачення положень ч.7 ст.429 ЦПК України, апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст. 374 ЦПК України. Повноваження скасовувати таке рішення і постановляти процесуальний документ з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті апеляційний суд немає, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається.

При цьому, іншою є практика Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 905/1502/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року, суд касаційної інстанції вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про існування одночасно всіх умов, необхідних для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому, аналогічні підходи до перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 19/5009/1481/11 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі № 19/5009/1481/11.

Отже, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала,що незважаючи на уніфіковані положення процесуальних законів (ч. 7 ст. 429 ЦПК України, ч. 7 ст. 325 ГПК України, ч. 3 ст. 365 ЦПК України 2004 року та ч. 6 ст. 114 ГПК України 2004 року) щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішень судів, існує різний підхід до розуміння та тлумачення вказаних норм процесуального закону.

Посилаючись на завдання, які вирішуються при здійсненні правосуддя тією інстанцією, яка здійснює перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила про наявністьпитань, щодо права суду касаційної інстанції на скасування судового рішення суду апеляційної інстанції та ухвалення нового судового рішення у разі, якщо таке судове рішення ухвалене за наслідками перегляду рішення за нововиявленими обставинами не відповідає вимогам до судового рішення, передбаченим цивільним (господарським) процесуальним законом, зокрема, щодо оцінки нововиявлених обставин, та в тому числі, щодо меж відповідних повноважень суду касаційної інстанції, а отже колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновку щодо застосування положень процесуального закону про перегляд на загальних підставах судового рішення, ухваленого за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, викладеного в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (від 14 травня 2019 року у справі № 905/1502/15 тавід 09 жовтня 2018 року у справі № 19/5009/1481/11).

Велика Палата Верховного Суду вважає такі висновки про наявність підстав для передачі справи на розгляд згідно з ч. 3 ст. 403 ЦПК України недостатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду враховує, що безпосереднім предметом касаційного розгляду у даній справі - за касаційною скаргою ОСОБА_2 є перевірка дотримання норм цивільного процесуального закону під час постановлення ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року (у редакції ЦПК України, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) щодо перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, зокрема щодо правильності застосування положень ст. 361 ЦПК України у редакції чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Проте, вказана редакція ст. 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) передбачала перелік судових рішень (які можуть бути переглянуті у зв`язку із нововиявленими обставинами в порядку цивільного судочинства), який суттєво відрізняється від переліку судових рішень, які можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами в порядку господарського судочинства, який був регламентований ст. 112 ГПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Так, ч. 1 ст. 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Проте, ч. 1 ст. 112 ГПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) визначає, що Господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами (тобто будь-яке судове рішення, а не тільки те, яким закінчено розгляд справи, що імперативно регламентовано вищенаведеними положеннями ч. 1 ст. 361 ЦПК України уредакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Отже, оскільки наведені процесуальні закони по різному регламентують порядок здійснення судочинства у цивільних і господарських справах, то за логікою це має призводити і до відповідних відмінностей у судовій практиці Касаційного цивільного суду та Касаційного господарського суду.

Таким чином, вказані в ухвалі про передачу до Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування відповідних норм права (ЦПК України 2004 року - щодо перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами та ГПК України 2004 року - щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами) різними судами - Касаційним цивільним та Касаційним господарським, стосуються застосування різного процесуального закону (який істотно відрізняється саме за змістом), що не тільки виключає можливість визнання таких правовідносин подібними, але і спростовує наведені колегією суддів Касаційного цивільного суду твердження щодо необхідності та можливості відповідної уніфікації вказаних висновків різних судів щодо застосування різних норм процесуального права, які наведені в ухвалі про передачу цієї справи до Великої Палати Верховного Суду. При цьому, додаткове посилання колегії суддів на необхідність уніфікації судової практики щодо застосування і відповідних норм ЦПК та ГПК України у сучасній редакції є безпідставними, оскільки ця редакція не застосовується до процесу врегулювання тих питань, які є безпосереднім предметом даного касаційного розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 404 ЦПК України якщо Велика Палата дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи на розгляд та повертає її для розгляду Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду.

Керуючись ст. 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернути на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Ткачук

Судді: Н.О. Антонюк О.Р. Кібенко

Т.О. Анцупова В.С. Князєв

С.В. Бакуліна О.Б. Прокопенко

В.В. Британчук В.В. Пророк

Ю.Л. Власов Л.І. Рогач

М.І. Гриців О.М. Ситнік

Д.А. Гудима В.Ю. Уркевич

О.С. Золотніков О.Г. Яновська