Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 285/866/16-ц

провадження № 61-13664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року у складі судді Савицької Л. Й. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, і з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати недійсними та скасувати договори про надання кредитних послуг за кредитними картками № 826776 від 06 травня 2010 року та № 71900 від 27 лютого 2014 року, укладені між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або «Банк»); анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг з інформацією за № 152944587 та довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 06 травня 2010 року; виписку з Умов та Правил, затверджену наказом від 06 березня 2010 року за № С-11-2010-256; фото клієнта з продуктом від 27 лютого 2014 року та від 06 травня 2010 року; довідку про зміну умов кредитування (ліміт), вимоги банку від 20 червня 2016 року, 21 квітня 2016 року, 11 травня 2016 року; відповідь на запит від 20 травня 2016 року за № 0525/8564 від 26 травня 2016 року; повідомлення про заборгованість від 21 березня 2017 року; довідку про дату відкриття та термін дії карток; розрахунок заборгованості за договором від 06 травня 2010 року.

Позов мотивований тим, що у провадженні суду перебуває справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення кредитної заборгованості. У позові у цій справі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що між ними був укладений кредитний договір, за яким він повинен був сплачувати Банку кредитні кошти та відсотки за його користування.

З повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» йому стало відомо, що кредитним договором є анкета-заява.

Проте при укладенні вказаного договору не було дотримано письмової форми.

До укладення договору йому не було надано письмове повідомлення про особу кредитодавця, кредитні умови, орієнтовану сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому виразі.

Також вважає, що положення, викладені у анкеті-заяві щодо Умов та Правил кредитування, які чітко не зафіксовані на дату підписання договору, є несправедливими та недійсними.

При цьому, Умови та Правила він не підписував, а отже безпосередньо з ними не знайомився.

Тому вважав, що правочин, який суперечить законодавству, є недійсним на підставі статті 230 ЦК України, статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика банку є такою, що вводить споживача в оману.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для визнання недійсним кредитного договору у позові відсутні.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення місцевого суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що Банк не надав доказів підписання ним Правил та Тарифів надання банківських послуг. Банк не довів того, що ознайомив його з документами, які є складовими частинами договору.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу на надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року відкрите касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 285/866/16-ц (провадження № 61-13664св18) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних договорів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі № 285/866/16-ц.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6, частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року, позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 14 056,27 грн, з якої 8 522, 49 грн - тіло кредиту, 2 864, 43 грн - відсотки, 500 грн - фіксована складова штрафу, 569, 35 грн - процентна складова штрафу. У решті вимог відмовлено.

Судом встановлено, що 06 травня 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н про надання останньому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн з відсотковою ставкою у розмірі 30% на рік, відповідач користувався кредитними коштами до січня 2014 року, потім кредитна картка була перевипущена і діяла до грудня 2017 року.

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, посилався на те, що йому, як споживачу фінансових послуг, банк не надав у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, оскільки Умови і Правила він не підписував, тому просив визнати кредитний договір недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено такий висновок: «Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору».

Колегія суддів відхиляє і доводи касаційної скарги про наявність підстав для визнання недійсним договору у зв`язку з порушенням Банком вимог статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суди встановили, що обставин, які свідчили б про дискримінаційний, несправедливий характер договору та нечесну підприємницьку практику банку як таку, що вводить в оману споживачів під час пропонування банківських послуг, інших підстав визнання недійсним спірного кредитного договору ОСОБА_1 не довів.

Окрім цього, апеляційний суд правильно зазначив, що вимоги позивача про визнання недійсними довідок, виписки, фото, письмових повідомлень, розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки не є правочинами у розумінні положень статті 202 ЦК.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: В. І. Журавель

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук