Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 694/1584/14-ц

провадження № 61-4262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_4),

відповідачі: ОСОБА_5, відділ державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції, приватне підприємство «Нива-В.Ш.»,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року у складі судді Гончаренко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Демченка В. А., Подороги В. М., Бородійчука В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_3 подала позовну заяву до ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції (далі - ВДВС Звенигородського РУЮ), приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.») про визнання недійсними прилюдних торгів (аукціону) та акта про їх проведення з продажу нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_6 перебувала в шлюбі з 23 лютого 1974 року до 11 жовтня 2011 року.

У шлюбі вони побудували житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 та приватизували земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно.

Свідоцтво про право власності на вказаний будинок і державний акт на земельну ділянку були видані на ім'я ОСОБА_6

Наприкінці грудня 2011 року позивачу стало відомо, що на зазначене домоволодіння ВДВС Звенигородського РУЮ накладений арешт. Оскільки будинок був побудований під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нього. Того ж дня позивач звернулася до ВДВС Звенигородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчих дій до вирішення спору в суді, однак державний виконавець шляхом проведення 13 січня 2012 року прилюдних торгів реалізував спірне майно ОСОБА_5, при цьому боржник ОСОБА_6, який був присутнім на торгах, повідомив ВДВС Звенигородського РУЮ та покупця ОСОБА_5 про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та перебуває в іпотеці.

Позивач вважала, що реалізація майна проведена неправомірно та з порушенням пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом від 16 січня 2012 року № 2411191-01, згідно з яким реалізовано житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1 та визнати недійсним акт головного державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ від 25 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів та стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача по 81,20 грн в рахунок сплаченого нею судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом від 16 січня 2012 року № 2411191-01, згідно з якими реалізовано житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1.

Визнано недійсним акт головного державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ від 25 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1.

Зобов'язано ВДВС Звенигородського РУЮ зняти арешт з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 78,2 кв. м та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року змінено, скасовано його в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відділу ВДВС Звенигородського РУЮ зняти арешт з частини майна та розподілу судових витрат між сторонами.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання ВДВС Звенигородського РУЮ зняти арешт з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, на якій він розташований, на АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ВДВС Звенигородського РУЮ, ПП «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_3 по 81,20 грн з кожного в рахунок сплаченого нею судового збору.

У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом від 16 січня 2012 року № 2411191-01, згідно з якими реалізовано житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1 (лот № 1), яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнано недійсним акт головного державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ про проведення прилюдних торгів від 25 січня 2012 року, який є підставою для подальшого переоформлення права власності на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5, ВДВС Звенигородського РУЮ та ПП «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_3 по 81,20 грн з кожного в рахунок сплаченого нею судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з продажем спірного домоволодіння та земельної ділянки, співвласником яких є позивач, порушено її право власності, оскільки реалізація будинку, що є у спільній власності здійснена без дотримання порядку, встановленого статтею 366 ЦК України, частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - без виділення частки боржника із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, а також пункту 4.2 Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною на час проведення прилюдних торгів).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення в справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області мотивована тим, що під час складання акта опису та арешту майна від боржника та ОСОБА_3 не надходило повідомлень про те, що житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності, а державному виконавцю про цей факт стало відомо лише 13 січня 2012 року, коли заявка на реалізацію цього будинку та земельної ділянки була направлена до Головного управління юстиції у Черкаській області і підстав для звернення до суду відповідно до вимог частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не було. Ухвала Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 січня 2012 року про зупинення продажу арештованого майна надійшла до відділу державної виконавчої служби 25 січня 2012 року. Суди не врахували, що торги були проведені на підставі статті 45 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено можливість проведення торгів за умови присутності принаймні одного покупця. На момент передачі спірного майна на реалізацію, у боржника не було іншого майна, на яке можливо було звернути стягнення.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), в іпотеці якого перебувало спірне майно, надало згоду на реалізацію цього майна, про що свідчить лист банку від 16 листопада 2011 року. Стаття 45 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість проведення торгів за умови присутності принаймні одного покупця. Суди не встановили, чи надавала позивач згоду на укладення договору іпотеки та чи було їй відомо про укладення такого договору, а також чи отримував ОСОБА_6 кредит у банку в інтересах сім'ї. Суди не звернули уваги на те, що рішення суду про визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину будинку скасовано рішенням суду апеляційної інстанції та у задоволенні позову відмовлено.

09 лютого та 15 серпня 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційні скарги, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованим, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, підстав для їх скасування немає, а доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року залучено до участі в справі ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_3

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 23 лютого 1974 року до 11 жовтня 2011 року.

У шлюбі сторони побудували житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 та приватизували земельну ділянку, на якій розташовані будівлі. Свідоцтво про право власності на вказаний будинок і державний акт на земельну ділянку видані на ім'я ОСОБА_6

При примусовому виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором державний виконавець 21 серпня 2010 року склав акт опису та арешту майна: житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1, що перебував у заставі ПАТ «Укрсоцбанк»згідно з іпотечним договором від 06 травня 2005 року № ІД 915/06-034-195.

Листом ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 листопада 2011 року повідомлено відділ державної виконавчої служби про те, що станом на 16 листопада 2011 року заборгованість ОСОБА_6 перед банком складала 7 804,52 грн та банк не заперечує проти реалізації на аукціоні майна, що перебуває в його заставі (а. с. 62 т. 1).

05 січня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до ВДВС Звенигородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження щодо реалізації спірного житлового будинку до вирішення у суді справи про визнання права власності на спірний будинок та зняття арешту. Заяву вручено 06 січня 2012 року.

Листом від 18 січня 2012 року державний виконавець повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для задоволення її заяви.

13 січня 2012 року в приміщенні ВДВС Звенигородського РУЮ ПП «Нива-В.Ш.» проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить боржнику ОСОБА_6, а саме: будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1. ОСОБА_5 придбав будинок за 49 989,95 грн.

У спірних прилюдних торгах брав участь лише один покупець ОСОБА_5, який і визнаний переможцем, що підтверджено протоколом від 16 січня 2012 року № 2411191-01 (а. с. 22 т. 1).

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 січня 2012 року зупинено продаж арештованого майна до вирішення спору про визнання на нього права власності.

25 січня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Звенигородського РУЮ ОСОБА_7 складений акт про проведення прилюдних торгів, який є підставою для подальшого переоформлення права власності в порядку, визначеному пунктом 225 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної, на час проведення прилюдних торгів).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області та визнано протиправними дії відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області з підготовки прилюдних торгів з реалізації житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м, та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м на АДРЕСА_1. Постанова набрала законної сили (а. с. 11-13 т. 1).

У зазначеній постанові встановлено, що в матеріалах зведеного виконавчого провадження міститься лист ОСОБА_8 - стягувача у виконавчому провадженні від 04 березня 2011 року, який повідомляє, що боржник ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 щонайменше 35 років та просить відділ державної виконавчої служби зробити запити до голови Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, відповідних державних органів для отримання інформації про дружину ОСОБА_6, місце її реєстрації, рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване на дружину, та відповідно до частини восьмої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», статті 379 ЦПК України звернутися до суду для визначення частки майна боржника у майні, яким володіє спільно з іншими особами та відповідно до листа виконкому Шевченківської сільської ради від 04 квітня 2011 року № 02-10/95, ОСОБА_6 одружений, дружина ОСОБА_3 зареєстрована і проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1, тобто на час проведення прилюдних торгів, як будинок, так і земельна ділянка, на якій він розташований, були об'єктом спільного майна подружжя.

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, за участю третіх осіб: ВДВС Звенигородського РУЮ Черкаської області, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про визнання права власності на спільне майно подружжя.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2012 року, позов задоволено.

Визнано, що будинковолодіння розташоване на АДРЕСА_1 яке складається з житлового будинку «А», прибудови «а», прибудови «а-1», сараю «Б», гаража «б -1», літньої кухні «В», вбиральні «У», погреба «б-2», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», криниці «4», та земельної ділянки, площею 845,54 кв. м, на якій розташоване домоволодіння, є спільним майном подружжя, в якому Ѕ частина належить ОСОБА_3

На підставі зазначеного рішення, Звенигородським виробничим відділом комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 01 серпня 2012 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на Ѕ частину будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 (а. с. 17 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 Рішення набрало законної сили (а. с. 92-94 т. 1).

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 06 липня 2016 року № 09.303/641, ПАТ «Укрсоцбанк» з ВДВС Звенигородського РУЮ правочин про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 06 травня 2005 року № ІД 915/06-034-195 не укладало, належним чином оформленого дозволу, відповідно до законів України «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та статті 4 договору № ІД 915/06-034-195, на реалізацію предмета іпотеки (житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований) в період дії кредитного договору не надавав. На цей час кредит за кредитним договором погашено повністю, претензій до ОСОБА_6 немає (а. с. 164 т. 2).

Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 14 червня 2016 року № 03/3031, банк до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, не звертався (а. с. 165 т. 2).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності (продаж) на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведені прилюдні торги є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто в такій формі за результатами прилюдних торгів укладається договір купівлі-продажу між організатором торгів та його переможцем.

Стаття 650 ЦК України передбачає, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 656 ЦК України до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, прилюдні торги можуть бути визнані недійсними за правилами, закріпленими ЦК України, з підстав невідповідності порядку їх проведення вимогам цього Кодексу та актам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у зв'язку з продажем спірного домоволодіння та земельної ділянки, співвласником яких є позивач, порушено її право власності, оскільки реалізація будинку, що є у спільній власності здійснено без дотримання порядку, встановленого статтею 366 ЦК України, частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - без виділення частки боржника із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Зазначений висновок судів є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Суди встановили, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2014 року відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна, у зв'язку з чим наявність самого права спільного майна подружжя не свідчить про недійсність договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки права і законні інтереси особи, яка оспорювала ці прилюдні торги та не є власником майна, яке було реалізоване, порушені не були.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_3.) на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції у сумі 275,60 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Касаційну скаргу Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 листопада 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 (правонаступником якої є ОСОБА_4) до ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», за участю третьої особи - ОСОБА_6, про визнання недійсними прилюдних торгів (аукціону) та акта про їх проведення з продажу нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_3) на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 275,60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик