ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/110/19

Головуючий у першій інстанції - Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/547/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормник», Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Гостар Людмила Анатоліївна, Комунальне підприємство «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, державний реєстратор Ковальов Сергій Вадимович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормник», Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, ОСОБА_4 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні правами та виконанні посадових обов'язків, визнання незаконним та скасування акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади та скасування реєстраційних дій, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі, роз'яснено позивачеві право на звернення з даним позовом до окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість через неправильне застосування норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки відповідач Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі по тексту - Національне агентство) правовим актом індивідуальної дії явно вийшов за межі законодавства, припинив конституційне право позивача на працю, користування ним правами та виконання ним обов'язків директора ТОВ «Комбікормник», незаконно створив для відповідача ОСОБА_4 право на виконання обов'язків та на користування ним правами ТОВ «Комбікормник», то з фактів таких порушень виникають не публічно-правові, а приватно-правові відносини, на які поширюється чинність актів цивільного законодавства.

Зазначає, що до виникнення спору між ОСОБА_2 та Національним агентством відносин підпорядкованості позивача відповідачу - суб'єкту владних повноважень не було; робота позивача на посаді директора ТОВ «Комбікормник» не відповідає ознакам проходження публічної служби.

У відзиві на апеляційну скаргу Національне агентство просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та зазначає, що оскаржувана ухвала районного суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач оскаржує дії, рішення Національного агентства № 1 від 28.12.2018, які вчиненні на виконання публічно-владних управлінських функцій. Між Національним агентством та позивачем немає жодних відносин, які підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, не укладалось трудових договорів, контрактів, відсутні ознаки цивільно-правових відносини. Позивач є тимчасово відсторонений в результаті здійснення публічно-владних управлінських функцій та повноважень Національного агентства, вчинених на виконання ухвал слідчих суддів про накладення арешту та про передачу в управління арештованих активів Національному агентству, з метою збереження переданих в управління Національному агентству арештованих активів та збереження їх економічної вартості.

Дії, рішення Національного агентства, які є предметом позову у даній справі, є діями, рішеннями Національного агентства з виконання покладених на нього визначених статтями 1, 9, 10, 19, 21 Закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» та ст. 100 КПК України завдань, що виникли у зв'язку із здійсненням Національним агентством владних повноважень та публічно-владних управлінських функцій.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Руденка С.А., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Національного агентства - Антошина В.В. та представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Діденка С.М., які наполягали на законності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суддя районного суду виходив з того, що позивачем фактично оскаржується рішення органу державної влади, яким припинені його права як фізичної особи - керівника, інші позовні вимоги позивача є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування рішення № 1 від 28.12.2018, а тому вказаний спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, а не цивільного.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1. Зобов'язати ТОВ «Комбікормник», Національне агенство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 у виконанні посадових обов'язків директора ТОВ «Комбікормник» шляхом допуску до користування правами та виконання обов'язків директора ТОВ «Комбікормник»;

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 28 грудня 2018 року № 1 в частині відсторонення керівника та підписанта ТОВ «Комбікормник» ОСОБА_2 та призначення тимчасово виконуючим обов'язків керівника ТОВ «Комбікормник» ОСОБА_4;

3. Скасувати реєстраційні дії та записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

«Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 29.12.2; Гостар Л.А.; Приватний нотаріус Гостар Л.А.; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів», проведені 29.12.2018 приватним нотаріусом Гостар Л.А.;

«Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 30.12.2; Ковальов С.В.; КП «Центр реєстрації та надання послуг» НСС; зміна відомостей про керівника юридичної особи», проведені 30.12.2018 державним реєстратором Ковальовим С.В. КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради;

«Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 02.01.2; Ковальов С.В.; КП «Центр реєстрації та надання послуг» НСС; зміна відомостей про керівника юридичної особи» проведені 02.01.2018 державним реєстратором Ковальовим С.В. КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач був призначений на посаду директора ТОВ «Комбікормник» згідно рішення загальних зборів учасників товариства та його повноваження підтверджувались та продовжувались щорічно строком на один рік.

Своїм рішенням від 28.12.2018 за № 1 Національне агентство, керуючись положеннями ч. 1 ст. 19, ст. 21 Закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів», ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 у справі № 6 35/4979/18, враховуючи дані, надані прокуратурою Харківської області, тимчасово відсторонило керівників та підписантів визначених юридичних осіб, зокрема, ТОВ «Комбікормник», та призначило тимчасово виконуючого обов'язки ОСОБА_4

Вказане рішення позивач вважає незаконним, оскільки ним порушено його трудові права як громадянина, так і права як директора ТОВ «Комбікормник». Також позивач вважає, що діями ОСОБА_4 порушуються його трудові права як директора ТОВ «Комбікормник».

Зазначає, що уповноважені особи Національного агентства не мали права ні ухвалювати та підписувати рішення № 1 від 28.12.2018, ні будь-яке інше рішення від імені Національного агентства України, ні відстороняти позивача від виконання обов'язків керівника ТОВ «Комбікормник», ні призначати тимчасово виконуючого обов'язки ОСОБА_11 на посаду керівника цього товариства. Незаконність оскаржуваного рішення Національного агенства є підставою для припинення дій ОСОБА_4 як тимчасово виконуючого обов'язки керівника товариства. Оскільки вказані особи не мали наданого Статутом ТОВ «Комбікормник» та законами України права звертатися до державних реєстраторів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань із заявою про проведення реєстраційних дій щодо зміни керівника юридичної особи, то державні реєстратори повинні були відмовити таким заявникам у державній реєстрації.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором - є спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, та похідні від них вимоги, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 зводяться до оскарження рішення Національного агентства № 1 від 28.12.2018, яке потягло за собою, відповідно, незаконні, на думку позивача, дії щодо відсторонення його від виконання обов'язків керівника товариства, призначення тимчасово виконуючого обов'язки та підписанта ОСОБА_4 та вчинення реєстраційних дій.

Правові та організаційні засади функціонування Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів визначаються Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон).

Частинами 1-3, 7 ст. 2 Закону встановлено, що Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Національне агентство у межах, визначених цим та іншими законами, є підзвітним Верховній Раді України, підконтрольним та відповідальним перед Кабінетом Міністрів України.

Національне агентство утворюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції України, цього та інших законів України.

Національне агентство є юридичною особою публічного права.

Згідно змісту статтей 1, 9, 19, 21 Закону Національне агентство здійснює заходи з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні на умовах ефективності, а також збереження активів та економічної вартості.

Зі змісту оскаржуваного рішення Національного агентства № 1 від 28.12.2018 вбачається, що воно прийнято на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 на підставі ст.ст. 19, 21 Закону, що регулюють питання прийняття Національним агентством активів в управління, управління майновими та іншими правами.

Таким чином, предметом позову ОСОБА_2 є рішення та дії Національного агентства, що виникли у зв'язку із здійсненням ним владних повноважень та публічно-владних управлінських функцій. Тобто в даних правовідносинах Національне агентство діє як суб'єкт владних повноважень, оскаржуване рішення було винесено ним як органом виконавчої влади.

Вимоги позовної заяви до ТОВ «Комбікормник», ОСОБА_4 щодо усунення перешкод позивачу у виконанні посадових обов'язків директора товариства та скасування реєстраційних дій та записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань прямо-пропорційно залежать від встановлення законності чи незаконності оскаржуваного рішення Національного агентства, є похідними від зазначених вимог, як правильно визначено суддею районного суду.

Отже враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов ОСОБА_2 є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосується оскарження рішення та дій суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, юридично неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що має місце порушення трудових прав позивача і з огляду на зазначене спірні правовідносини носять саме приватно-правовий характер та не є публічно-правовими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та правила предметної чи суб'єктної юрисдикції, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий Судді: