Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 466/6507/14-ц

провадження № 61-14436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_1, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року у складі судді Свірідової В. В., ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня

2017 року у складі судді Бойко С. М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 18 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банкнадав позичальнику кредит у розмірі 38 656 доларів США для придбання автомобіля марки Toyota Cruicer зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставками, встановленими у пункті 4.1 указаного кредитного договору, на строк до 18 липня 2014 року.

Відповідно до пункту 4.1 указаного кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за визначеними ставками, розмір яких з кожним наступним роком фактичного кредитування повинен зменшуватись, а саме: протягом першого року кредитування процентна ставка становить 11,3 % річних, протягом другого року - 11,1 %, протягом третього року - 10,8 %, протягом четвертого року - 10,6 %, протягом п'ятого - 10,4 %, протягом шостого - 10,2 %, протягом сьомого року - 10 %.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 18 липня 2007 року було укладено договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округуХолявкою В. Я., зареєстрований у реєстрі за № 1886, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у заставу банку автомобіль марки Toyota Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Разом з тим, ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору від 18 липня 2007 рокущодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01 вересня 2014 року у позичальника утворилась заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 603 652 грн 54 коп., з якої: 11 405,02 доларів США, що еквівалентно 149 566 грн 57 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 152,06 доларів США, що еквівалентно 1 994 грн 13 коп. - строкова заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 290,19 доларів США, що еквівалентно 16 929 грн 25 коп. - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 435 162 грн 89 коп. - пеня, нарахована за період з 01 вересня 2013 року по 01 вересня 2014 року.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2007 року станом на 08 травня 2015 року у розмірі 1 058 491 грн 41 коп., з якої: 11 405,02 доларів США, що еквівалентно 236 340 грн 07 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 2 565,37 доларів США, що еквівалентно 53 160 грн 78 коп. - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 768 990 грн 56 коп. - пеня, нарахована за період з 08 травня 2014 року по 08 травня 2015 року.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що кредитний договір від 18 липня 2007 року, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є недійсним на підставі статті 203 ЦК України, оскільки не відповідає вимогам закону, зокрема, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 6 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України (далі - НБУ) від 10 травня 2007 року № 168, щодо надання позичальникові повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, і у порушення вищевказаних вимог закону оспорюваний кредитний договір не містить відомостей про детальний розпис сукупної вартості кредиту та про розмір реальної процентної ставки, що є істотними умовами договору, в договорі (додатку до нього) відсутній розмір щомісячного платежу окремо за процентами за кожним платіжним періодом. Зазначав, що факт невідповідності реальної процентної ставки абсолютному значенню подорожчання кредиту, зазначених у кредитному договорі, підтверджено висновком судово-економічної експертизи, саме з якого він дізнався про порушення свого права, як споживача фінансових послуг, порушене право носить тривалий характер, у зв'язку з чим просив визнати причини пропущення позовної давності поважними.

Крім того, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, посилався на положення статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: використання банком нечесної підприємницької практики та наявність у спірному кредитному договорі несправедливих, дискримінаційних умов по відношенню до нього, що свідчить про умисне введення споживача в оману (стаття 230 ЦК України).

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір від 18 липня 2007 року недійсним та застосувати двосторонню реституцію, стягнувши з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь 18 701,50 доларів США, які за висновком судово-економічної експертизи від 15 березня 2016 року становлять фактичну суму переплати за кредитом.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано кредитний договір від 18 липня 2007 року недійсним. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 за правилами реституції 18 701,50 доларів США.

Рішення районного суду мотивовано тим, що за своєю суттю кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. За таких умов сторони спірного кредитного договору, виконуючи дії, спрямовані на його вчинення, зобов'язані були дотримуватись вимог, встановлених законодавством України до такого роду правочинів. Відповідачем за зустрічним позовом не було дотримано та грубо порушено встановлені законами імперативні вимоги міжнародного права, діючого законодавства України та приписи НБУ, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, зокрема: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, а саме - надання позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, які є істотними для такого виду договорів; в умовах кредитного договору банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між сторонами та того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах. Такі дії банку прямо суперечать вимогам діючого законодавства та завдають матеріальної шкоди у великих розмірах, що є неприпустимим з боку вимог закону.Оскільки банк не повідомив позичальника про реальну процентну ставку, сукупну вартість кредиту, що згідно Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року № 168 є істотними умовами кредитного договору, позивач не мав достовірної та повної інформації про істотні умови кредитування про сукупну вартість кредиту до та під час підписання кредитного договору.

Вищевказаний кредитний договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які пунктами 3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору не надано, чим було порушено вимоги чинного закону. Крім того, у змісті кредитного договору відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: відсутня згода за всіма істотними умовами договору, які встановлені законодавством як необхідні. Указаний кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні умови по відношенню до позичальника. Таким чином, кредитний договір від 18 липня 2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, а, отже, сторони не досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, загальним наслідком недійсності правочину є реституція, тому судом першої інстанції стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 за правилами реституції 18 701,50 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд виходив з того, що такі вимоги є безпідставними.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року скасовано заходи забезпечення позову у вказаній справі, вжиті ухвалою цього ж суду від 23 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений законом строк не виконав вимоги щодо сплати судового збору у розмірі 1 600 грн, тому відповідно до частини другої статті 121 ЦК України 2004 року визнав апеляційну скаргу банку неподаною та повернув її заявнику.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року скасовано і прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відсутність у позичальника достовірної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки за кредитом не свідчить про обман зі сторони банку, оскільки у пункті 3.7 спірного кредитного договору зазначено, що суми ануїтетних платежів розраховані таким чином, що при виконанні позичальником свого зобов'язання щодо сплати ануїтетного платежу щомісяця та у строк, зазначений у пункті 3.3 указаного кредитного договору, прострочена заборгованість за процентами не утворюється, а основна заборгованість за кредитом буде погашена в строк, зазначений у пунктах 3.2, 3.3 цього договору, та відповідно до графіка зниження розміру заборгованості. Отже, правових підстав для висновку про визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, як такого, що укладений внаслідок обману позичальника (стаття 230 ЦК України), немає.ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами наявності ознак, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору «несправедливими» та наявності правових підстав, визначених частиною шостою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання оспорюваного договору недійсним у цілому. Крім того, позивач за зустрічним позовом не врахував, що статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Таким чином, висновок суду першої інстанції про недійсність кредитного договору, укладеного між сторонами, та застосування наслідків недійсності правочину (реституції) є помилковим.

Щодо первісного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення кредитної заборгованості, то апеляційний суд виходив з того, що реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору фактично становить 13,42 % та є вищою від процентної ставки, зазначеної в умовах указаного кредитного договору: від 10,0 % до 11,3 % (в залежності від фактичного року кредитування) річних, а абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за кредитним договором складає 18 701,50 доларів США. Також документально підтверджується сплата позичальником коштів на виконання умов спірного кредитного договору у розмірі 48 743,26 доларів США.

Отже, починаючи з 19 липня 2008 року, банк безпідставно підвищив відповідачеві процентну ставку за користування кредитом з 11,1 % до 15 %, за якою нараховував подальші платежі за процентами вже до закінчення спірного періоду кредитування, крім того, за висновком судово-економічної експертизи від 15 березня 2016 року, проведеної інститутом судових експертиз та права, реальна процентна ставка, яка застосовувалась банком на момент початку першого фактичного року кредитування, становила 13,42 %, а не 11,3 %, як передбачено умовами спірного кредитного договору, іншого правильного розрахунку заборгованості з урахуванням внесених відповідачем платежів на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами на загальну суму 48 743,26 доларів США банк суду не надав, а тому позовні вимоги банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою й такою, що постановлена з порушенням норм чинного процесуального законодавства. Посилалось на те, щоз метою усунення недоліків, на виконання ухвали апеляційного суду від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19 червня 2017 року направлено на адресу Апеляційного суду Львівської області поштовим зв'язком заяву від 14 червня 2017 року за № 183 із долученим оригіналом платіжного доручення від 16 червня 2017 року № 23983 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року. 06 липня 2017 року судом отримано направлену банком кореспонденцію, що підтверджується витягом із веб-сайта Укрпошта за результатами пошуку по штрихкодовому ідентифікатору. Факт направлення банком заяви від 14 червня 2017 року на адресу Апеляційного суду Львівської області підтверджується копією фіскального чека від 19 червня 2017 року, копією опису вкладення у цінний лист про відправлення поштової кореспонденції.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило скасувати рішення районного суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Отже, судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що на момент першого фактичного року кредитування банком застосовувалася ставка у розмірі 13,42 %, а не 11,3 %, як передбачено умовами кредитного договору є безпідставними. Номінальна процентна ставка за договором на перший фактичний рік кредитування становить - 11,3 % річних.Реальна процентна ставка відображає кошти, що будуть сплачені позичальником як відсотки за користування кредитними коштами (номінальну процентну ставку) з урахуванням вартості супутніх послуг, які будуть сплачені на користь третіх осіб у зв'язку з укладенням кредитного договору, вартість комісій на користь банку. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08 травня 2015 року банком за період з 18 липня 2007 року по 18 липня 2008 року нараховувалися відсотки у розмірі 11,3 % річних, відповідно до умов кредитного договору. Відповідачем ОСОБА_1 належними та допустимим доказами розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростовано, а експертиза, на яку посилається суд у своїй постанові не стосувалася правильності здійснення банком розрахунку заборгованості, призначалася для визначення сукупної вартості кредиту на момент укладення спірного кредитного договору, визначення значення абсолютного подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору, визначення реальної відсоткової ставки на момент укладення кредитного договору у справі саме за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договорунедійсним.

Висновки суду про те, що банком неправомірно застосовувалася відсоткова ставка у розмірі 15 % річних замість 11,1 % річних, як це передбачено умовами кредитного договору, також є безпідставними. Підвищена нормативна відсоткова ставка у розмірі 15 % річних застосовується не лише у випадку не погашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів за користування кредитними ресурсами, як про це зазначив суд у оскаржуваному судовому рішенні, але й у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених пунктом 5.2 спірного кредитного договору (позичальник не уклав зі страховиком договір страхування предмета застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмета застави на не погоджених з банком умовах).

У зв'язку з тим, що позичальником не було здійснено страхування предмета застави відповідно до пункту 5.2 указаного кредитного договору та не надано банку укладений договір страхування на наступний рік не пізніше ніж за тридцять днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування, банком з наступного дня після закінчення строку дії попереднього договору страхування застосовано пункт 4.8 кредитного договору, з врахуванням якого з 19 липня 2008 року почала застосовуватися процентна ставка у розмірі 15 % річних.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року та витребувано з Шевченківського районного суду м. Львова зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року та витребувано з Шевченківського районного суду м. Львова зазначену цивільну справу.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2019 року справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний

договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 38 656 доларів США для придбання автомобіля марки Toyota Cruicer зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставками, встановленими у пункті 4.1 цього договору, на строк до 18 липня 2014 року, який позичальник зобов'язувався повернути шляхом внесення в термін з «1» по «10» число щомісячних ануїтетних платежів в строки та в розмірах, визначених у пункті 3.3 указаного кредитного договору, згідно з додатком № 1 до договору - за графіком зниження заборгованості (зменшення розміру платежів з настанням кожного наступного року кредитування): протягом першого фактичного року кредитування (з першого по дванадцятий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з дати укладення цього договору та закінчуючи 18 липня 2008 року) - по 668 доларів США; протягом другого фактичного року кредитування (з тринадцятого по двадцять четвертий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2008 року та закінчуючи 18 липня 2009 року) - по 665 доларів США; протягом третього фактичного року кредитування (з двадцять п'ятого по тридцять шостий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2009 року та закінчуючи 18 липня 2010 року) - по 660 доларів США; протягом четвертого фактичного року кредитування (з тридцять сьомого по сорок восьмий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2010 року та закінчуючи 18 липня 2011 року) - по 658 доларів США; протягом п'ятого фактичного року кредитування (з сорок дев'ятого по шістдесятий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2011 року та закінчуючи 18 липня 2012 року) - по 655 доларів США; протягом шостого фактичного року кредитування (з шістдесят першого по сімдесят другий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2012 року та закінчуючи 18 липня 2013 року) - по 654 доларів США; протягом сьомого фактичного року кредитування (з сімдесят третього по вісімдесят четвертий місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 18 липня 2013 року та закінчуючи кінцевою датою повернення кредитних ресурсів, зазначеною у пункті 3.2 цього договору) - по 653 доларів США.

Нарахування та сплату процентів за користування кредитними коштами визначено у пунктах 4.1-4.7 указаного кредитного договору.

Відповідно до пункту 4.1 указаного кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за визначеними ставками, розмір яких з кожним наступним роком фактичного кредитування повинен зменшуватись, а саме: протягом першого року кредитування процентна ставка становить 11,3 % річних, протягом другого року - 11,1 %, протягом третього року - 10,8 %, протягом четвертого року - 10,6 %, протягом п'ятого - 10,4 %, протягом шостого - 10,2 %, протягом сьомого року - 10 %.

Пунктом 4.7 указаного кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів, за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 15 % річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, та, відповідно розмір щомісячного ануїтетного платежу за цим договором становить 745,94 доларів США, починаючи з одинадцятого числа місяця, в якому позичальник не сплатив або несвоєчасно сплатив або сплатив не в повному обсязі третій поспіль вищевказаний платіж. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки та нового розміру щомісячного ануїтетного платежу не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

У випадку, якщо протягом наступних шести місяців після дати початку дії нової процентної ставки та нового розміру щомісячного ануїтетного платежу, вказаних у цьому пункті договору, позичальник здійснив погашення простроченої заборгованості, що виникла у позичальника перед банком за цим договором, та не припустився випадків непогашення або несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі щомісячного ануїтетного платежу, позичальник має право письмово клопотати перед банком про подальше (після спливу зазначених шести місяців) нарахування процентів за процентною ставкою у відповідному (в залежності від поточного періоду кредитування) розмірі, визначеному пунктом 4.1 цього договору, та сплату щомісячного ануїтетного платежу у відповідному (в залежності від поточного періоду кредитування) розмірі, встановленому пунктом 3.3 цього договору. У противному випадку зазначена у цьому пункті договору нова процентна ставка є чинною до кінця строку дії цього договору.

Для погашення тіла кредиту та процентів договором передбачено відкриття позичальникові двох різних рахунків (пункт 2.2 та пункт 4.2 указаного кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.7 указаного кредитного договору сторони домовились, що суми, внесені позичальником у погашення поточної заборгованості за цим договором, направляються на виконання зобов'язань позичальника в наступній черговості: в першу чергу - прострочені проценти за користування кредитом; в другу чергу - нараховані проценти за користування кредитом, які не є простроченими (поточні проценти); в третю чергу - прострочені суми заборгованості за тілом кредиту; в четверту чергу - поточна заборгованість по тілу кредиту; в п'яту чергу - пеня за прострочення сплати ануїтетних платежів, комісії банку та інших платежів за цим договором.

У цьому пункті договору зазначено, що суми ануїтетних платежів розраховані таким чином, що при виконанні позичальником свого зобов'язання по сплаті ануїтетного платежу щомісяця та у строк, зазначений у пункті 3.3 договору, прострочена заборгованість за процентами не утворюється, а основна заборгованість за кредитом буде погашена в строк, зазначений у пунктах 3.2, 3.3 цього договору, та відповідно до графіка зниження розміру заборгованості (додаток № 1 до договору).

У випадку прострочення внесення ануїтетного платежу утворюється прострочена заборгованість по процентах, та, крім того, фактично збільшується строк користування відповідною частиною кредитних ресурсів, що в свою чергу, призводить до збільшення розміру нарахованих процентів.

У зв'язку з цим позичальник зобов'язується дотримуватись графіку зниження розміру заборгованості. Графік зниження розміру заборгованості вважається таким, що дотримується позичальником, при сплаті позичальником всіх ануїтетних платежів у встановлений зазначеним графіком строк.

У випадку непогашення або погашення не в повному обсязі щомісячного ануїтетного платежу, позичальник сплачує пеню відповідно до пункту 6.1 указаного кредитного договору в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 3.8 указаного кредитного договору передбачено, що сторони домовились щорічно, протягом десяти банківських днів після закінчення кожного фактичного року кредитування, а саме з 28 липня кожного року кредитування, проводити звіряння поточної і простроченої (якщо така виникла) заборгованості позичальника по сплаті ануїтетних платежів і дотримання позичальником графіку зниження розміру заборгованості.

Позичальник зобов'язаний не пізніше десяти банківських днів після закінчення кожного фактичного року кредитування з'явитись у банк з метою проведення вказаного звіряння. У випадку неявки позичальника в зазначений період вважається, що заборгованість (поточна і прострочена) є такою, що підтверджена сторонами. У випадку виявлення простроченої заборгованості банк інформує позичальника про виникнення такої заборгованості з метою її погашення позичальником у порядку та у строки, встановлені цим пунктом.

Позичальник підписанням цього договору зобов'язується у строк не пізніше п'яти банківських днів після закінчення десятиденного періоду звіряння здійснити погашення простроченої заборгованості, що виникла за попередній фактичний рік кредитування, а саме заборгованості за графіком зниження розміру заборгованості, по сплаті процентів за користування кредитними ресурсами і пені за прострочення виконання зобов'язань за цим договором.

Також цим пунктом передбачено, що за результатами звірки сторони можуть переглядати розмір наступних ануїтетних платежів, що підлягають внесенню позичальником, та строк погашення позичкової заборгованості. У випадку, якщо сторони дійшли згоди про такий перегляд, сторони укладають договір про внесення змін до цього договору з викладенням графіка зниження розміру заборгованості у новій редакції.

Пунктом 7.8 кредитного договору передбачено, що за розрахунково-касове обслуговування позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 1 952 грн 13 коп. (одноразово) в день підписання цього договору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було залишено без руху для виконання вимог, встановлених частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року, щодо сплати судового збору у розмірі 1 600 грн.

За правилами статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу 2004 року, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до положень статей 121, 297 ЦПК України 2004 року при невиконанні вимог суду, встановлених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, вона вважається неподаною та повертається заявнику.

Копію ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримало 12 червня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 29, 30 т. 3). У встановлений законом строк банк вимоги вказаної ухвали апеляційного суду не виконав, недолікине усунув.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу заявнику, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що станом на 04 вересня 2017 року недоліки, зазначені в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не усунуто.

Посилання касаційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про те, що 19 червня 2017 року банком було направлено на адресу Апеляційного суду Львівської області поштовим зв'язком заяву від 14 червня 2017 року за № 183 із долученим оригіналом платіжного доручення від 16 червня 2017 року № 23983 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року суд не бере до уваги, оскільки вказані документи у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» без задоволення, а оскаржувану ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Щодо касаційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 13, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною п'ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред'являючи позов, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав суду свої розрахунки кредитної заборгованості ОСОБА_1, підтверджуючи письмовими доказами, а тому саме відповідач згідно вимог процесуального законодавства України, якщо він заперечує проти поданих доказів, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України має спростувати її розмір.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на пункт 5.2 указаного кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язується застрахувати на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов'язань, за цим договором, на умовах, погоджених з банком. У разі, коли на виконання зазначених зобов'язань, позичальник у період дії цього договору укладає з страховиком договори страхування предмета застави із строком дії таких договорів страхування на один рік, позичальник зобов'язується протягом строку дії цього договору щорічно укладати на кожний наступний рік кредитування договори страхування предмета застави на користь банку, на погоджених з банком умовах. При цьому позичальник зобов'язаний здійснювати зазначене переукладення договору страхування та надавати банку укладений договір страхуванння на наступний рік кредитування не пізніше ніж за тридцять днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування. У зв'язку з тим, що позичальником не було здійснено страхування предмета застави відповідно до пункту 5.2 указаного кредитного договору та не надано банку укладений договір страхування на наступний рік не пізніше ніж за тридцять днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування, банком з наступного дня після закінчення строку дії попереднього договору страхування застосовано пункт 4.8 указаного кредитного договору, з урахуванням якого з 19 липня 2008 року почала застосовуватися процентна ставка у розмірі 15 % річних.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не дав правової оцінки наданим банком доказам, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного із них, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, у рішенні не навів мотивів їх відхилення.

Посилання апеляційного суду на те, що банк безпідставно підвищив процентну ставку за користування кредитом є припущенням, оскільки поданий банком детальний розрахунок кредитної заборгованості суд не оцінив, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (а. с. 106-115 т. 1).

Таким чином апеляційний суд не сприяв всебічному й повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з'ясуванні таких обставин, не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості.

Отже, апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору, відмовив у позові, тим самим спір по суті не вирішив, самоусунувся від ухвалення рішення по суті спору з використанням процесуальних прав апеляційного суду при апеляційному перегляді справи (стаття 303 ЦПК України). При цьому не позбавлений був можливості стягнути доведений розмір кредитної заборгованості.

У зв'язку з наведеним оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним й обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнята з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта