Справа № 165/2650/17
Провадження № 2/165/14/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
28 березня 2019 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську в режимі відеоконференції з Луцьким міськрайонним судом Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, про визнання недійсною Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 15.12.2014 року та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю,-
16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, про визнання недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 15.12.2014 року та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю.
Позивач просить визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, що була укладена між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 від 15 грудня 2014 року та визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 24 грудня 2015 року на виконання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, що була укладена між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 15 грудня 2014 року, та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені ним всі судові витрати по справі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 поданий позов підтримали з підстав наведених у ньому, просили задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю з підстав викладених у поданих на адресу суду письмових поясненнях стосовно позову.
Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення на позов, просила розглядати справу без її участі, ухвалити справедливе рішення з урахуванням поданих письмових пояснень.
Свідок ОСОБА_6, який є головним державним виконавцем Нововолинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області суду показав, що 25 листопада 2014 року пред'явлено виконавчий лист банком до виконання, відрахування проводились лише з пенсії ОСОБА_1, 01 березня 2016 року було пред'явлено виконавчий напис нотаріуса. Свідок також суду показав, що у нього на виконанні перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 та виконавче провадження по рішенню Нововолинського міського суду Волинської області, першочергове виконання здійснюється по рішенню Нововолинського міського суду від 01.10.2014 року, по виконавчому напису виконання не здійснюється.
Суд, заслухавши думку позивача та його представника, представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Частиною першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 15.12.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт (а.с.8).
Згідно п. 2.2. Генеральної угоди, при порушенні боржником строків погашення більше ніж на 31 день боржник сплачує ОСОБА_5 штраф в розмірі 4788,93 грн.
Відповідно до п.2.3 Генеральної угоди для надання послуг Банк видає Боржнику платіжну карту.
Згідно п.2.5 Угоди Боржник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно даної Угоди і Умов та Правил.
Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди позичальник при порушенні зобов'язання по кредиту, виплачує ОСОБА_5 пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах за кожний день прострочення.
Згідно п.1.1.3 Генеральної угоди дата закінчення погашення заборгованості за Договором1 31.12.2017 року.
Відповідно до п. 1.3.2 Генеральної угоди вся заборгованість по кредиту, починається з дня, слідуючого за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою.
Згідно п.1.3.3 Генеральної угоди передбачено, що в день слідуючий за днем повернення кредиту отримувач сплачує ОСОБА_5 штраф в розмірі 4788,93 грн. за договором.
Відповідно до п.1.5 Генеральної угоди підписання даної генеральної угоди не являється рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.
Судом встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 зобов'язань за Генеральною угодою №б/н від 15.12.2014 року щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту, відповідно до умов даної угоди, банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про вчинення виконавчого напису на генеральній угоді.
Відповідно до статтей 87, 88 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.
Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.
Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 pоку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.
Вчинення виконавчого напису регулюється главою 14 Закону України "Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що зазначені вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок вчинення нотаріусами виконавчого напису були додержані нотаріусом при вчиненні виконавчого напису про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк", а посилання позивача щодо поверхневого підходу нотаріуса до вирішенння питання про можливість виконавчого напису не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву позичальника, а в подальшому і Генеральну угоду, позивач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язковим, так само не обов'язково і підписання ОСОБА_5.
Пунктом 28 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.
Разом з тим судом встановлено, що оспорювана Генеральна угода укладена за домовленістю сторін на добровільній основі з дотриманням положень ЦК України, з умовами якими позивач в повній мірі погодився при їх укладанні, особисто підписавши їх і на момент укладання даної угоди не існувало жодних інших умов, які б примусили позивача підписати дану Генеральну угоду.
За змістом Генеральної угоди, яку позивач ОСОБА_1 власноручно підписав, він особисто підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: мету, на який кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення договору; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови тощо.
Таким чином, на думку суду, підписуючи Генеральну угоду позивач ОСОБА_1 підтвердив, що він в повному обсязі ознайомлений із всіма умовами даної угоди.
Підписавши генеральну угоду, позивач ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком правил надання банківських послуг, що підтверджується його підписом. Тобто з підписання фізичною особою генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч.1 ст 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої генеральної угоди, умов кредитування.
Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що його введено в оману, що він є погано зрячим та думав, що підписує договір реструктуризації є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме умовами Генеральної угоди, тобто позивач під час укладання Генеральної угоди, кредитного договору розумів природу кредитного договору та виконував його погашаючи кредит, що свідчить здійснення зарахування коштів на спірну картку "Голд" для погашення боргу, шляхом переказу коштів між рахунками, зокрема поповнення картки готівкою 21 жовтня 2016 року.
Суд не приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_1 як належні докази, оскільки вони спростовуються дослідженими в ході судового розгляду матеріалами справи та встановленими обставинами справи.
Посилання позивача ОСОБА_1 на Закон України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року є безпідставним оскільки даний Закон прийнято після виникнення відносин між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк", в 2010 році між ОСОБА_1 та ПАТ КБ Приватбанк" було укладено кредитний договір відповідно до якого останньому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що в сукупності становлять договір про надання банківських послуг, в 2013 році позивачу ОСОБА_1 було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Голд".
Таким чином, суд вважає, що Генеральна угода та Виконавчий напис укладені та містять всі істотні умови, що передбачені законодавством, що було чинне на момент їх укладення та підписання, а доводи позивача щодо наявності підстав для визнання недійними Генеральної угоди та виконавчого напису приватного нотаріуса є безпідставними, необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що умови Генеральної угоди та договорів, укладених між сторонами, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення його становища як споживача кредитних послуг.
У зв'язку із недоведеністю позовних вимог, у суда відсутні правові підстави для задоволення позову.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 червня 2018 року повне та скорочене найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») змінилося на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд, керуючись законом, приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Складання повного тексту рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України було відкладено на десять днів.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, про визнання недійсною Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 15.12.2014 року та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2019 року.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков