Дата документу 16.04.2019
Справа № 334/1499/19
Провадження № 2/334/2048/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна.

Позивач в судове засідання не зявилась. Представником позивача адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень не надав.

Приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу ОСОБА_2 надіслала заяву щодо слухання справи за її відсутності, проти позову не заперечує.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозвязку, суд, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1

Смерть спадкодавця сталась 17.01.2018 року.

У шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 13.07.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 було відкрито спадкову справу №62704284.

Після спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, зважаючи на положення частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 1298 Цивільного кодексу України 26.09.2018 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва по право на спадщину.

Однак розглянувши подану заяву, нотаріус 26.09.2018 року виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, обґрунтувавши таку відмову відсутність підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У звязку із цим, позивач звернулась в порядку окремого провадження до Ленінського районного суд м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

11.12.2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення у справі №334/7770/18, яким було встановлено факт, проживання позивача однією сімєю із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, винесеним 11.12.2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішенням у справі №334/7770/18 було підтверджено той факт, що позивач є спадкоємцем четвертої черги після померлої ОСОБА_4.

Але ж підтвердивши права спадкоємця, позивач не може оформити спадщину та отримати в нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2008 року №2-2067/08 вжито наступні заходи забезпечення позову: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі вказаної ухвали про забезпечення позову головним державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_5 19.08.2008 року у виконавчому провадженні №8688644 було винесено відповідну постанову щодо накладення арешту на квартиру та заборону її відчуження, за якою 19.08.2008 року Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено відповідний запис про реєстрацію обтяження за №7762497.

Вказані заходи забезпечення позову були вжиті судом за заявою самого спадкодавця при розгляді справи № 2-26/11 за її позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Так, квартира належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 1741 від 26.02.1998 року, виданого органом приватизації ККП ДАЕК «Запоріжжяобленерго».

03.12.2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу було посвідчено договір дарування за реєстровим номером 2371, за яким спадкодавець подарувала квартиру ОСОБА_6.

Однак, вказаний договір дарування квартири було укладено спадкодавцем через її похилий вік в результаті помилки, оскільки остання вважала що підписує заповіт і її право власності не буде припинено, у звязку із чим і було подано позов про визнання договору дарування квартири недійсним.

28.01.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2- 26/11 було винесено рішення про задоволення позову спадкодавця та визнано договір дарування квартири недійсним.

На підставі вказаного рішення суду від 28.01.2011 року про визнання договору дарування квартири недійсним, 30.03.2011 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності спадкодавця на вказану квартиру.

Отже заходи забезпечення позову, вжиті на користь спадкодавця, вичерпали свою дію в момент реєстрації за нею права власності на квартиру на підставі рішення суду про визнання недійсним договору дарування.

Відповідно до ухвали про забезпечення позову від 04.08.2008 року №2-2067/08 - арешт та заборона накладаються до вирішення справи по суті.

Відповідно до положень ч.ч.7,8 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позиву продовжують діяти протягом, дев яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням, учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувана) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання супового рішення.

Тому позивач 14.02.2019 року звернувся із заявою про скасування арешту до відповідача, однак листом №6312 від 19.02.2019 року відповідач повідомив про відмову у скасуванні накладеного арешту та запропонував позивачу звернутись з цього питання до суду.

Як зазначено у частині 1 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України - суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Однак зважаючи на те, що позивач не є учасником справи № 2-26/11. що розглядалась Ленінським районним судом м. Запоріжжя та при розгляді якої були вжиті заходи забезпечення позову, відповідно у позивача відсутні підстави для звернення до суду у порядку, що визначений статтею 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Натомість, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений загальний порядок зняття арешту з майна, що був накладений під час проведення виконавчих дій.

Так, відповідно до положень пункту 6 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» - однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позов.

Як зазначено у частині 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» - у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Для захисту своїх прав на спадкове майно позивач вимушений звернутись до суду у порядку, визначеному саме статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки накладений на квартиру арешт та оголошення заборони її відчуження з моменту відкриття спадщини обмежує право позивача на майно, фактично перешкоджаючи у його оформленні.

Частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до положень частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частин 1,5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У частині 1 статті 1269 та частині 1 статті 1270 Цивільного кодексу України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як визначено Законодавцем у частині 1 статті 1297 та частині 1 статті 1298 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у стаді якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на не посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право па спадщину на таке майно; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз викладених норм цивільного законодавства вказує на те, що позивачем на час подання позову спадщина вже прийнята і відповідно у позивача вже виникли права на спадкове майно, однак через продовження дії арешту та заборони відчуження спадкового майна існують перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч це і не було повязано з позбавленням права на володіння майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності належить судам.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та зняття арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 259, 263, 265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт і заборону відчуження з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3, які накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2008 року №2-2067/08 при розгляді справи №2-26/11, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 19.08.2008 року за реєстраційним номером обтяження 7762497.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.