КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №373/794/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/470/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року (суддя Керекеза Я.І.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у травні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 3 жовтня 2007р. у розмірі 58 345грн 38коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 3 жовтня 2007р. відповідач отримала кредит у розмірі 15 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач посилався на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 18 260грн 77коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 22 097грн 81коп., за пенею у сумі 14 732грн 26коп., а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 2 754грн 54коп. (процентна складова).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», яке змінило своє найменування з ПАТ КБ «Приватбанк», просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що позичальник у анкеті-заяві висловила згоду на укладення договору та зазначила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському

сайті, а також надала згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 жовтня 2007р. ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПриватБанк, відповідно до якої висловила бажання оформити на своє ім'я зарплатну картку та кредитну картку «Універсальна» зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 250грн та базовою відсотковою ставкою за користування кредитом 1,9% на місяць.

У заяві ОСОБА_2 погодилася з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 березня 2017р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 18 260грн 77коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 22 097грн 81коп., за пенею у сумі 14 732грн 26коп., а також зі штрафу у сумі 3 254грн 54коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів направлення відповідачу вимоги про повернення кредиту та повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та її коефіцієнту, чим фактично були змінені умови кредитного договору у односторонньому порядку, без згоди позичальника, який такі зміни не підписував, що суперечить нормам матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.

При цьому суд послався на правову позицію Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі 6-16цс15, відповідно до якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Суд відмовив у задоволенні позовних про стягнення пені, посилаючись на те, що одночасне стягнення пені та штрафів є подвійною відповідальністю.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого

технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву 3 жовтня 2007р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку та згодна з ними, а заява разом з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що надані суду першої інстанції, умови та правила не є тими, з якими була ознайомлена відповідач під час укладення договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір та погоджені його істотні умови: порядок погашення заборгованості, процентна ставка, кредитний ліміт та право банку збільшувати кредитний ліміт.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку клієнтом в розмірі мінімального обов'язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення клієнта.

Термін внесення мінімального обов'язкового платежу по кредиту, а також овердрафту - до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені тарифом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф, згідно цих Умов (пункт 2.1.1.12.4. Умов та Правил).

Встановивши, що відповідач у визначені умовами договору строки не вносила платежі на поповнення рахунку для погашення заборгованості та у неї наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 18 260,77грн, суд безпідставно відмовив у стягненні вказаної заборгованості, фактично звільнивши відповідача від обов'язку повернути отримані грошові кошти, що суперечить положенням статей 1048 та 1054 ЦК України. Також суд не врахував, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

При цьому висновок суду, що позивач не набував право вимоги у зв'язку із не направленням відповідачу вимоги про повернення заборгованості, не ґрунтуються на нормах матеріального права та на умовах укладеного сторонами договору, які таких положень не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 18 260,77грн, розмір якої відповідачем не спростований.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами

договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, яка діяла на час зміни процентної ставки, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картрахунком, згідно п. 1.1.3.1.9. договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов'язок банку не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійсненні за минулий місяць операції за картрахунками.

У заяві від 3 жовтня 2007р. ОСОБА_2 зазначила, що не заперечує проти інформування її про стан платіжної картки за допомогою e-mail або sms, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитними коштами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 25 жовтня 2007р. по 31 березня 2013р. діяла базова процентна ставка за користування кредитом у розмірі

22,80%, з 1 квітня 2013р. банком була змінена процентна ставка з 22,80% на 30,00%, з 1 вересня 2014р. з 30,00% на 34,8%, з 1 квітня 2015р. процентна ставка збільшена до 43,20%, а з 27 жовтня 2015 року проценти нараховувалися за ставкою 3,5% на місяць (42% річних).

Проте, позивачем не було надано суду першої інстанції доказів повідомлення відповідача у спосіб, визначений умовами договору та у анкеті-заяві відповідача, про збільшення розміру процентної ставки, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні заборгованості за процентами за підвищеними процентними ставками.

При цьому доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду в цій частині.

Враховуючи викладене, проценти за користування кредитом підлягають розрахунку за ставкою, яка була погоджена сторонами при укладенні договору 1,9% на місяць.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості станом на 10 квітня 2015 року вбачається, що на вказану дату відповідач не мала заборгованості ні за тілом кредиту, ні за процентами.

У розрахунку заборгованості станом на 14 березня 2018 року позивачем зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 18260,77грн, за нарахованими процентами 22097,81грн. Однак, жодна графа даного розрахунку не містить вказаних сум, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості.

Крім того з вищезазначеного розрахунку неможливо встановити, коли саме виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18260,77грн, що позбавляє можливості суд здійснити власний розрахунок заборгованості про процентам.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Правил користування кредитною карткою визначено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Пунктом 2.1.1.7.6 Правил встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Позивачем суду першої інстанції не були надані тарифи, а у анкеті-заяві від 3 жовтня 2007р. не зазначені розмір ні пені, ні штрафів.

З розрахунку заборгованості станом на 10 квітня 2015 року вбачається, що на момент укладення договору сторонами не був погоджений розмір пені, ставка якої була «0», а з 1 листопада 2013 року встановлена пеня у розмірі 2%.

Разом з цим позивачем суду не було надано доказів зміни умов договору в частині встановлення пені відповідно до вищезазначених норм матеріального права та не надано доказів погодження між сторонами розміру штрафу, тому позовні вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають у зв'язку із їх недоведеністю.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (31,3%) та апеляційної скарги (31,3%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 551грн 51коп. та за подання апеляційної скарги 827грн 26коп., а всього 1378грн 77коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 жовтня 2018 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість у сумі 18260грн 77коп. та судовий збір у сумі 1378грн 77коп, а всього 19 639грн 54коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк