КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 361/523/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1268/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року (суддя Петришин Н.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

у січні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2011р. у розмірі 14 711грн 66коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 24 січня 2011р. відповідач отримала кредит у розмірі 5 150грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач посилався на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 1 172грн 60коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 7 173грн 79коп., за пенею у сумі 5 188грн 52коп., а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 676грн 75коп. (процентна складова).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 172грн 60коп. та понесені витрати на судовий збір у розмірі 140грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що позичальник у анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами

надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 січня 2011р. відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 3 січня 2018р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 172грн 60коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 7 173грн 79коп., заборгованості за пенею у сумі 5 188грн 52коп., а також зі штрафів у сумі 1 176грн 75коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню. Також суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору, а відсутність підпису на Умовах та Правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не можуть бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Суд зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та Правила, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і є тими ж Умовами та Правилами, з якими була ознайомлена відповідач, тому позивачем не доведено досягнення між сторонами згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Крім того, суд зазначив, що з наданого розрахунку заборгованості неможливо встановити, в який час виникла сума заборгованості по тілу кредиту, яку просить стягнути позивач, а тому неможливо здійснити розрахунок процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах,

якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Частинами 1 та 2 статті 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Підписавши анкету-заяву 24 січня 2011р., відповідач зазначила, що вона згодна, що дана заява разом з пам'яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. ОСОБА_2 зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження укладення з відповідачем договору та виконання його умов, позивачем суду першої інстанції надані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6 березня 2010р. за № СП-2010-258, довідку про видані ОСОБА_2 кредитні картки, виписки по карткових рахунків, з яких вбачається, що відповідач до березня 2016 року користувалася платіжними картами: отримувала готівкові кошти, оплачувала придбання товарів та здійснювала інші платежі, а також поповнювала рахунок грошовими коштами для погашення заборгованості до 4 жовтня 2016 року.

Вказані дії відповідача свідчать про те, що вона погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були запропоновані позивачем, користувалася кредитними коштами та частково вносила грошові кошти на погашення заборгованості та сплату процентів.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не надано суду доказів укладення з відповідачем кредитного договору та погодження між сторонами всіх істотних умов договору.

Укладення договору про надання банківських послуг, зокрема, кредитного договору, шляхом приєднання до договору на підставі ст. 634 ЦК України, не суперечить нормам матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини.

При цьому, у порядку ст. 12 ЦПК України відповідачем суду не було надано доказів, що вона була ознайомлена з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, ніж ті, які були надані суду позивачем. Також відповідачем не були надані суду кредитні картки, видані їй позивачем, та не спростовано користування грошовими коштами, які були їй надані банком.

З анкети-заяви від 24 січня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 просила оформити їй платіжну картку «Універсальна» та встановити ліміт за платіжною карткою 10 000грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу була видана платіжна карта «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за якою була встановлена процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць. З 1 січня 2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний плат «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та позивачем була змінена процентна ставка до 2.5% на місяць.

Вказані обставини відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції не заперечувалися і у порядку ст. 12 ЦПК України відповідачем суду не була надана інша платіжна картка.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010р. № СП-2010-256, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, які є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом (пункт 2.1.1.12.4. Умов та Правил).

З витягу з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що позичальник повинен здійснювати щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50грн та не більше залишку заборгованості.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за

винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов'язок банку не рідше одного разу на місяць способом, указаним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операціях по картрахункам.

Заява, підписана ОСОБА_2 24 січня 2011 року, не містить визначення способу надання їй банком виписки про стан картрахунків, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 24 січня 2011 року по 31 травня 2015 року вбачається, що з 1 вересня 2014р. банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8% річних, а з 1 квітня 2015р. процентна ставка збільшена до 43,20% річних.

З наданих суду першої інстанції виписок про картрахункам відповідача вбачається,

що вони містять 31 липня 2014 року повідомлення про зміну розміру процентної ставки з 1 вересня 2014 року на 2,9% на місяць.

Разом з цим, про зміну процентної ставки з 1 квітня 2015 року на 43,20% річних повідомлення у виписці розміщено тільки 30 квітня 2015 року, що не відповідає умовам укладеного сторонами договору.

Крім того, виписка карткового рахунку 609445 містить повідомлення 31 травня 2015 року про інший розмір процентів (ставка 2,3 процента на місяць по кредитним операціям до 1 вересня 2014 року, 2,7 процент - по операціям з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, 3,5 процента - по операціям з 1 квітня 2015 року), але розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року проведений за іншими процентними ставками.

При цьому наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 1 червня 2015 року по 3 січня 2018 року зроблений з використанням процентних ставок від 2.5 до 3.6%, але позивачем підстави такого розрахунку не наведені.

У розрахунку заборгованості станом на 3 січня 2018 року позивачем зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 1172грн 60коп., за нарахованими процентами 7 173,79грн. Однак, жодна графа даного розрахунку не містить вказаних сум, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що з вищезазначеного розрахунку неможливо встановити, коли саме виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1172,60грн, що позбавило можливості суд здійснити власний розрахунок заборгованості про процентам.

Позивачем вказаний судом першої інстанції недолік розрахунку заборгованості не був усунений під час подання апеляційної скарги, що позбавляє можливості і апеляційний суд здійснити власний розрахунок заборгованості за процентами.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відмови у стягненні пені та штрафу, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Правил користування кредитною карткою визначено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100грн, клієнт сплачує банку пеню.

Пунктом 2.1.1.7.6 Правил встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, вимоги позивача про одночасне стягнення пені та штрафу не ґрунтуються на нормах матеріального права та є неправомірним.

Враховуючи викладене, правових підстав для стягнення пені колегія суддів не вбачає.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Враховуючи, що судом встановлена наявність заборгованості по тілу кредиту у сумі 1172,60грн, з відповідача підлягає стягненню штраф у його фіксованій частині у розмірі 500грн та процентній складовій у розмірі 58грн 63коп. (5% від суми заборгованості по кредиту - 1172,60грн), який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені, що забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем до суду була подана заява про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з цим, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі 6-61цс14.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 4 жовтня 2016 року (картка 610732), повністю

кредит відповідач повинна була погасити до 30 квітня 2018 року (строк дії картки), з даним позовом позивач звернувся до суду у січні 2018 року, а відтак строк позовної давності ним пропущений не був.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (11,77%) та апеляційної скарги (4,13%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 207грн 39коп. та за подання апеляційної скарги 109грн 16коп., а всього 316грн 55коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафу скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штраф у сумі 558грн 63коп.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору, збільшивши його розмір до 316грн 55коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А.Семенюк