Справа № 461/3226/18 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3067/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 461/3226/18

Провадження № 22ц/811/3067/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_4-ОСОБА_2

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 29 жовтня 2018 року (суддя Тімченко О.В.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановив:

4 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 24 грудня 2014 року отримав кредит у розмірі 22973,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,001% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Зазначає, що загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації складала 22973,52 грн. Укладеною Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 24 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і способи внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим прострочена заборгованість станом на 14 квітня 2018 року становить 61843,89 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2014 року в розмірі 17 149,34 грн., з яких: 17 143,74 грн. - заборгованість за кредитом; 5,60 грн. - заборгованість по процентах за користування.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4-ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що згідно з Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 24 грудня 2014 року банк розстрочує до 30 червня 2015 року сплату заборгованості по кредитному договору від 14 липня 2008 року в сумі 2682,28 грн., по кредитному договору від 27 липня 2008 року - в сумі 17 008,45 грн., по кредитному договору від 13 липня 2008 року - в сумі 5543,79 грн. Вважає, що про наявність у відповідача зобов'язання по кредиту банком надається лише його заява від 13 липня 2006 року про надання кредитної картки терміном дії до червня 2008 року з кредитним лімітом 3000 грн. та з базовою відсотковою ставкою 2,5 %. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів, дату отримання кредиту, наявність заборгованості у відповідача перед банком, оригіналу кредитного договору за 2008 рік, оригіналу Генеральної угоди від 24 грудня 2014 року. Зазначає, що Генеральна угода є нечинною, оскільки вчинена в неналежній формі, а саме на угоді відсутній оригінальний підпис голови правління Банку, а проставлене факсимільне відтворення його підпису, без наявності на то письмової власноручної згоди обох сторін, у якій повинні міститися зразки відповідного аналога його власноручного підпису, що свідчить про нікчемність даної угоди. Стверджує, що позивачем надано копію заяви від 13 липня 2006 року про надання кредитної картки терміном дії до червня 2008 року, а відтак пред'явлення позову у 2018 році свідчить про сплив позовної давності. Вказує, що укладення Генеральної угоди 24 грудня 2014 році не можна розцінювати як переривання позовної давності, оскільки таке може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Вказує, що угодою встановлено строк дії договору протягом строку дії договорів 1,2,3 (п.1.9 Угоди), кінцевий строк повернення кредиту - до 30 червня 2015 року (п.п.1.1.3,1.2.3.,1.3.3), так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів основного зобов'язання і процентів - щомісяця з 1 до 25 числа включно кожного календарного місяця в сумі 3828,92 грн. У зв»язку з наведеним, вимоги щодо стягнення щомісячних платежів за межами трирічного строку стягнутими бути не можуть. Позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу також заявлені поза межами річного строку, оскільки згідно умов Генеральної угоди зобов'язання з повернення кредиту мали бути виконанні до 30 червня 2015 року, а штраф застосовується у разі порушення позичальником своїх зобов'язань більш як на 31 день. Стверджує, що позивач, пред'явивши позов у травні 2018 року, пропустив строк звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що 24 грудня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карток (Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоеденении к Условиям и Правилам предоставления продукта кредитних карт), з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язань за кредитним договором № SAMDN2188 від 14 липня 2008 року (надалі - Договір 1), № SAMDN1149 від 27 липня 2005 року (надалі - Договір 2), № SAMDN7543 від 13 липня 2006 року (надалі - Договір 3), а також приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карток, відповідно до умов якої ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 22 973,52 грн. терміном на 6 місяців з 24 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зазначену в заяві.

Згідно з п.2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості по кредиту, відсотки за користування кредитом та інші витрати згідно з Умовами і Правилами, здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом щомісячного платежу в сумі 3 828,92 грн. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 30 червня 2015 року.

Відповідно до п.1.1 Генеральної угоди реструктуризація заборгованості за договором 1 здійснюється шляхом зменшення розміру заборгованості за договором до 2 682,28 грн., реструктуризація заборгованості за договором 2 здійснюється шляхом зменшення розміру заборгованості за договором до 17 008,45 грн., реструктуризація заборгованості за договором 3 здійснюється шляхом зменшення розміру заборгованості за договором до 5 643,79 грн. Дата останнього погашення заборгованості за даними договорами - не пізніше 30 червня 2015 року.

Згідно із п.1.4 цієї угоди з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позичальник повинен мати в день підписання Генеральної угоди залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 2 361,00 грн. У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, передбачених договорами і Генеральною угодою більше ніж на 1 день строком повернення вважається 2-ий день з моменту такого порушення. Вся заборгованість за кредитом починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту (2-ий день) рахується простроченою, а позичальник сплачує банку штраф за договором 1 в розмірі 4 949,01 грн., за договором 2 в розмірі 11 548,14 грн., за договором 3 в розмірі 5 381,02 грн.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що в разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день по зобов'язаннях, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 31-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою, а позичальник оплачує банку штраф в розмірі 21 878,17 грн.

Згідно з п.2.5 Генеральної угоди позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до даної угоди, Умовам і Правилам.

Відповідно до п.2.7 Угоди датою заключення кредитного договору є дата підписання даної Генеральної угоди.

Пунктом 2.8. угоди передбачено, що при порушені позичальником зобов»язань з погашенням кредиту він оплачує банку пеню у визначеному в Умовах і Правилах розмірі за кожний день прострочення.

При укладені Генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису представника банка, а також відтворення відтиску печатку банку технічними печатними пристроями (п.1.10 угоди).

Зі сторони позичальника Генеральна угода підписана ОСОБА_4

Встановлено, що у відповідача наявна заборгованість за договором від 24 грудня 2014 року, що станом на 14 квітня 2018 року становить 61843,89 грн., а саме: по тілу кредиту - 17 143,74 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 5,60 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 22816,38 грн.; 21878,17 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Відповідно до виписки з рахунку за період з 1 грудня 2014 року по 25 липня 2018 року, наданої банком, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надання суми кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначення дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після операції) вбачається, часткове здійснення погашення вищезазначеного кредиту.

Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості за кредитними договорами, а саме з 24 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року. При цьому ОСОБА_4 зобов'язався щомісяця сплачувати грошові кошти у розмірі 3828,92 грн. на погашення заборгованості за кредитом.

З тексту Генеральної угоди вбачається, що вона була підписана у зв'язку з заборгованістю за вищезазначеними договорами, щодо розміру якої відповідач погодився, що підтверджується його підписом на Генеральній угоді.

Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_4 ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився, що дана заява з зазначеними Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифів складають укладений між ним та банком договір банківських послуг. З умовами договору відповідач погодився, про що свідчить його підпис, як клієнта на вказаній анкеті-заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, суд звертає увагу, що в такому випадку відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

Відповідач підписанням Генеральної угоди приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг та погодився, що угода разом з Умовами та Тарифами є кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача та погашення кредиту кількома частинами. Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним з моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Використання факсимільного підпису передбачено п.1.10 Генеральної угоди «При оформлені генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису та печаті представника правління банку». З умовами даної Генеральної угоди відповідач був ознайомлений та надав свою згоду на використання факсимільного відтворення. А підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил.

Встановлено, що ОСОБА_4 Генеральну угодиу не оспорював.

У відповідача станом на 14 квітня 2018 року наявна заборгованість у розмірі 61843,89 грн. Наданий розрахунок заборгованості не спростований, будь-який інший розрахунок не надано, клопотання про проведення експертизи від сторін суду не надходило.

Відповідно до наданої виписки з рахунку за період з 1 грудня 2014 по 25 липня 2018 року відповідачем частково здійснювалось погашення кредиту.

Встановлено, що відповідач після підписання Генеральної угоди сплачував чергові платежі по кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості, відсотки; не оспорив погашення заборгованості з його інших карткових рахунків, не заперечив отримання картки.

З урахуванням встановленого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобов'язання, встановлені Генеральною угодою № б/н від 24 грудня 2014 року не виконав належним чином, з нього необхідно стягнути на користь банку заборгованість в розмірі 17 149,34 грн., а саме: 17 143,74 грн. - заборгованість за кредитом; 5,60 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4-ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді