ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2291/18 Номер провадження 22-ц/814/1138/19Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

03 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карпушина Г.Л., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві пади, Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві пади, Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено.

Визнано за фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 право власності на громадський будинок (магазин), що розташований за адресою АДРЕСА_1, а саме: приміщення №7А ??? склад - площею 83,4 кв.м.; приміщення №6А ???склад - площею 30,2 кв.м.; приміщення №5А??? кабінет - площею 5,4 кв.м.; ганок «а» - площею 4,2 кв.м. Загальна площа 204,3 кв.м. Судовий збір віднесено за рахунок держави.

З даним рішенням суду не погодився Перший заступник прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає:визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважною та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду; скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року, а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з апеляційною скаргою, прокурор, посилаючись на положення ст.131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 56 ЦПК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», вказує, що звернення прокурора до суду з апеляційною скаргою спрямоване на задоволення порушеного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави державно значимого питання дотримання законності у сфері містобудування, правомірності набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно фізичними та юридичними особами.

Так, зазначає, що при розгляді даного позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Департамент ДАБІ у Полтавській області не є юридичною особою, а тому не може мати права та обов'язки третьої особи у справі.

Таким чином, враховуючи, щотериторіальні органи ДАБК України не є юридичними особами та безпосередньо виконують функції і підпорядковуються ДАБК України, прокурором подається апеляційна скарга саме в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а також особи, що здійснювала участь у справі у суді першої інстанції Департаменту ДАБІ у Полтавській області. Разом з цим, а ні Департаментом, а ні ДАБІ України не вжито заходів щодо оскарження рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 08 січня 2019 року. Тому, вищевикладене свідчить про неналежне виконання вказаними органами своїх повноважень, що є підставою для внесення апеляційної скарги саме прокурором.

Вирішуючи питання щодо прийняття вказаної апеляційної скарги до розгляду, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 56 ЦПК України увизначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України апеляційна скарга приймається до розгляду за умови, якщо особа, яка її подала, доведе, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010).

Так, прокурор просив поновити строк на апеляційне оскарження з тих підстав, що апеляційна скарга подається на захист інтересів держави в особі, зокрема, Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області - особи, щодо яких суд ухвалив рішення про їх права та інтереси, а також зазначив, що ДАБІ України до участі у справі не залучалась.

Крім того, зазначає що прокуратурою Полтавської області від 28.02.2019 отримано лист Департаменту ДАБІ у Полтавській області, про те, що 08.01.2019 Ленінським районним судом міста Полтави постановлено рішення без його участі у справі за №553/2759/18, яке було направлено судом 20.02.2019 та отримано Департаментом 25.02.2019. Тому вважає, що вказані обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення прокурором пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню на підставі ч.3 ст. 354 ЦПК України.

В той же час, слід зазначити, що відповідач по справі - Полтавська міська рада, була обізнана стосовно винесення рішення Ленінським районним судом м. Полтави від 08 січня 2019, проте не скористалась своїм процесуальним правом на своєчасне оскарження даного рішення.

Крім того, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області був залучений до участі у даній справі в якості третьої особи, на стороні відповідача, а тому відповідно мав право вступити в справу на стороні відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Однак таким правом не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Проте, в апеляційній скарзі прокурор не навів підстав для представництва ним у суді вищевказаних органів, як того вимагають вищевказані норми.

Крім того, викладені твердження заступника прокурора області в обґрунтування підстав звернення з апеляційною скаргою не наділяють прокуратуру правом вступу у справу з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Тобто, не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Звертаючись до позиції Верховного Суду з цього приводу (зокрема в ухвалі від 07.05.2018 по справі №910/18283/17), суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналіз частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб'єкта владних повноважень є обов'язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд апеляційної скарги прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 у справі № 910/23042/16, від 01.03.2018 у справі №922/1361/17, від 10.05.2018 у справі №918/323/17, відповідно до яких з'ясуванню судами підлягає питання дотримання прокурором до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо повідомлення відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення прокурора до суду - з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права; включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v.Russia (no.2) ЄСПЛ №5447/03 від 01/04/2010, Menchinskaya v.Russia, №42454/02, ЄСПЛ від 15.01.2009).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на недотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява №61517/00, п. 27).

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи вищевказане, прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою до Полтавського апеляційного суду, від імені суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, в даному випадку, заступник прокурора Полтавської області не довів в апеляційній скарзі своєї правомочності, щодо представництва інтересів особи, яка могла брати участь в розгляді справи в суді першої інстанції і відносно якої прокуратура вважає, що місцевим судом було вирішено питання про її права та обов'язки.

Відповідно до ч.4 ст. 56 ЦПК України, Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у тих випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року, слід повернути апелянту на підставі ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року - повернути апелянту.

Роз'яснити апелянту, право повторного звернення з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Полтавського апеляційного судуГ. Л. Карпушин