ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/994/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/556/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

з участю представників апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного Анатолія Миколайовича, ОСОБА_4 про визнання недійсним протоколу проведення аукціону з реалізації майна підприємства банкрута, з апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного Анатолія Миколайовича на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року, суддя Вознюк Р.В.,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до СВК «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного А.М. та ОСОБА_4 про визнання недійсним протоколу проведення аукціону з реалізації майна підприємства банкрута.

В обґрунтування позову було зазначено, що позивачі є власниками майнових паїв пайового фонду майна КСП «Світанок», в який, серед іншого майна, входить також майстерня тракторного парку загальною площею 767,9 кв.м., розташована в с. Заставки Красилівського району Хмельницької області.

Постановою господарського суду Хмельницької області від 22.11.2012 року СВК «Заставки» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Капличного А.М., який вчиняє дії щодо продажу майна, яке входить до пайового фонду реорганізованого КСП «Світанок».

Як наслідок, 17.06.2016 року на Товарній біржі «Подільська» арбітражний керуючий Капличний А.М. від імені СВК «Заставки» продав вищезазначену майстерню тракторного парку площею 767,9 кв.м., чим спричинив позивачам істотної шкоди.

Просили суд визнати недійсним протокол аукціону № 1 від 17.06.2016 року, проведеного товарною біржею «Подільська» з реалізації майна підприємства-банкрута СВК «Заставки».

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 12.12.2018 року позов було задоволено.

Визнано недійсним протокол № 1 проведення аукціону на товарній біржі «Подільська» від 17.06.2016 року з реалізації майна підприємства банкрута СВК «Заставки».

Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27.12.2018 року було вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з СВК «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного А.М. на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору по 137 грн. 80 коп. кожному. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору по 137 грн. 80 коп. кожному.

В апеляційній скарзі СВК «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного А.М. рішення суду просив скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправомірно розглянув спір в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Більше того, суд неправомірно визнав недійсним протокол проведення аукціону на товарній біржі, оскільки застосував норми, які регулюють недійсність правочину. На думку апелянта, протокол аукціону не є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Предметом позову в даному випадку є безпосередньо аукціон з продажу майна та договір, який повинен бути укладений за наслідками проведення аукціону.

Позивачами не було підтверджено належними доказами право власності на спірну майстерню тракторного парку загальною площею 767,9 кв.м., тому у них відсутні правові підстави для оспорювання результатів проведення аукціону.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники апелянта підтримали доводи апеляційної скарги. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками майнових паїв пайового фонду майна КСП «Світанок» відповідно до свідоцтв про право власності на майновий пай (т. 1, а.с. 6).

Згідно акта приймання-передачі від 02.08.2005 року головою комітету Спілки співвласників майна пайового фонду реорганізованого КСП «Світанок» ОСОБА_5 було передано голові правління СВК «Заставки» ОСОБА_6 майно пайового фонду реорганізованого КСП «Світанок», у тому числі майстерню тракторного парку загальною площею 767,9 кв.м., яка розташована в с. Заставки Красилівського району Хмельницької області, для користування (т. 1 а.с. 8-10).

Постановою господарського суду Хмельницької області від 22.11.2012 року у справі № 3/5025/1159/12 визнано банкрутом СВК «Заставки», відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Капличного А.М.

В процесі здійснення ліквідаційної процедури СВК «Заставки» 17.06.2016 року на Товарній біржі «Подільська» було проведено аукціон з продажу майстерні тракторного парку загальною площею 767,9 кв.м., яка розташована в с. Заставки Красилівського району Хмельницької області.

Згідно протоколу № 1 проведення аукціону на товарній біржі «Подільська» від 17.06.2016 року власником вказаної майстерні тракторного парку було вказано СВК «Заставки» в особі уповноваженої особи - арбітражного керуючого Капличного А.М., переможцем аукціону було визнано фізичну особу ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд керувався наявними в матеріалах справи доказами, а саме свідоцтвами про майновий пай, показаннями свідка, судовими рішеннями тощо. Суд виходив з того, що включення спірного майна до ліквідаційної маси у процедурі банкрутства СВК «Заставки» не була підтверджена належними та допустимими доказами.

На підставі вказаного суд дійшов висновку, що аукціон на Товарній біржі «Подільська» з продажу майстерні тракторного парку загальною площею 767,9 кв.м., яка розташована в с. Заставки Красилівського району Хмельницької області, було проведено з порушенням чинного законодавства, продаж майна здійснено особою, яка не є його власником, чим порушено права дійсних власників майстерні, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аргумент апелянта щодо закриття провадження у справі у зв'язку з необхідністю розгляду даної справи в порядку господарського судочинства слід визнати обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень статті 41 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі в тексті - Закон NN 2343-XII), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону N 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону N 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону N 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідно статті 13 Конвенції "Про захист прав і основоположних свобод людини", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Концентрація спорів щодо майна банкрута в межах справи про банкрутство забезпечить реалізацію контролю суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, за діяльністю боржника - є ефективним засобом юридичного захисту прав як банкрута, так і кредиторів, та узгоджується з приписами ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", п. 7 ч. 1 ст. 12, ч. 3, ч. 10 ст. 16 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 44 Закону N 2343-XII спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи спрямованість Закону N 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів, колегія суддів дійшла до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуальних норм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, справа №908/560/16 та постанові Верхового Суду від 06.04.2018 року, справа №925/1874/13.

Оскільки предметом спору в даному випадку є вимога майнового характеру, яка пред'явлена особами, які вважають себе власниками спірного майна, яке було реалізовано під час здійснення судової процедури про визнання банкрутом СВК «Заставки», тому вирішення цього спору належить до компетенції Господарського суду Хмельницької області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Та обставина, що суб'єктами звернення до суду з позовом в даному випадку є фізичні особи не впливає на визначення юрисдикції господарського суду, оскільки вирішальним є факт порушення справи про банкрутство щодо відповідача СВК «Заставки» та проведення продажу спірного майна саме в процесі здійснення господарським судом провадження у справі про банкрутство.

Вказані вище обставини судом першої інстанції враховано не було, тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного Анатолія Миколайовича задовольнити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Заставки» в особі арбітражного керуючого Капличного Анатолія Миколайовича, ОСОБА_4 про визнання недійсним протоколу проведення аукціону з реалізації майна підприємства банкрута.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.04.2019 року.

Головуючий Судді: