Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 694/1198/15-ц

провадження № 61-15566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП 17108»,

третя особа - управління соціального захисту Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 рокуу складі судді Гончаренко Т. В., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року у складіколегії суддів: Нерушак Л. В., Пальонного В. С., Карпенко О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 та Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутінезвернулися із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП 17108» (далі - ТДВ «Звенигородське АТП 17108») про визнання дій протиправними.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 було відмовлено у наданні можливості пільгового проїзду у автобусі по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне. З 05 червня 2015 року учасники бойових дій користуються правом безкоштовного проїзду - вівторок, середа, четвер, п`ятниця, чим порушено право ОСОБА_1 , так як відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» безоплатний проїзд повинен здійснюватися незалежно від кількості таких проїздів у тиждень.

ОСОБА_1 та Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне просили визнати дії перевізника ТДВ «Звенигородське АТП 17108»у відмові пільгового безкоштовного проїзду учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що згідно статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Рішенням від 05 червня 2015 року, підписане головою Звенигородської РДА, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником УСЗН про безкоштовний проїзд у міському сполученні учасників бойових дій по вівторках - п`ятницях у визначений час. Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачів, відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про оскарження та скасування вказаного рішення, яке на момент розгляду цієї справи є чинним. Не підлягають до задоволення та є необґрунтованими доводи Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне щодо захисту інтересів членів спілки, оскільки у позовній заяві даний позивач зазначав, що звернувся до суду за захистом законних інтересів своїх членів по питанню пільгового проїзду учасників бойових дій, так як із матеріалів справи не вбачається чиї права, як членів даної спілки буди порушені відповідачем ТДВ «Звенигородське АТП 17108», в які конкретно дати пільговий проїзд не був наданий, та якими доказами дані обставини підтверджено.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на порушення судами норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Незаконна відмова в перевезенні підтверджуються показаннями свідків, додатком № 2 до договору № 10 в якому вказано, що пільги надаються в вівторок, середу, четвер, п`ятницю. Відповідно до повідомлення від 05 червня 2015 року, підписане головою Звенигородської районної державної адміністрації, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником Управління соціального захисту населення про встановлення безкоштовного проїзду у міському сполученні учасників бойових дій в період з вівторка по п`ятницю. Звертає увагу, що відповідач повинен забезпечувати безоплатний проїзд незалежно від кількості проїздів у тиждень.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , а в іншій частині не оскаржуються, а тому не переглядаються в касаційному порядку.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого Звенигородським РВК Черкаської області 28 вересня 1996 року.

Між Управлінням соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області та ТДВ «Звенигородське АТП-17108» було укладено договори № 3, 4, 6, 8, 10 з додатками № 1, 2, 3, 4 до кожного з них про розрахунки на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на лютий-червень 2015 року.

У пункті 3.4. зазначених договорів передбачено, що фінансування видатків на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України на 2015 рік проводиться Управлінням соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області з урахуванням бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України та фактично наданих послуг, в межах планових сум субвенцій, передбачених кошторисом на 2015 рік в сумі, та з урахуванням змін кошторису поточного року по мірі надходження коштів з Державного бюджету.

Додатком № 1 до договору передбачено перелік пільгових категорій населення, яким згідно чинного законодавства надаються пільги на проїзд у приміських і міських автобусах ТДВ «Звенигородське АТП-17108», серед яких є учасники бойових дій.

Апеляційним судом встановлено, що до матеріалів справи долучено повідомлення від 05 червня 2015 року, підписане головою Звенигородської районної державної адміністрації, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником Управління соціального про встановлення безкоштовного проїзду у міському сполученні учасників бойових дій в період з вівторка по п`ятницю у визначений час.

У пункті 13 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Згідно статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) саме право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Проте при залишенні рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, про те, що незаконна відмова в перевезенні підтверджуються показаннями свідків, додатком № 2 до договору № 10 в якому вказано, що пільги надаються в вівторок, середу, четвер, п`ятницю, повідомленням від 05 червня 2015 року, підписане головою Звенигородської районної державної адміністрації, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником Управління соціального захисту населення про встановлення безкоштовного проїзду у міському сполученні учасників бойових дій в період з вівторка по п`ятницю. Тому докази, надані на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи, не досліджені апеляційним судом

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду в оскарженій частині постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду в оскарженій частині скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП 17108»про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому безкоштовному проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними скасувати.

Передати справу № 694/1198/15-ц в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП 17108»про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому безкоштовному проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук