ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/623/19

Номер провадження 22-ц/816/4983/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Собини О. І. ,

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08серпня 2019 року ухваленого під головуванням судді Шульги В.О. в м. Ромни, повний текст складений 16 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» (далі - ДУ «Роменська виправна колонія № (56)»), мотивуючи вимоги тим, що з 04 травня 2005 року він є засудженим до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія № (56)».

29 червня 2016 року відповідачем йому вручено лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2018 року № 585/2487/16/12930/2016 щодо направлення на його адресу копію ухвали від 15 червня 2016 року про залишення позовної заяви без руху для відома. Даний лист суду відповідач зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі з 29.06.2016 року за №3793 у відкритому вигляді.

Просив стягнути з ДУ «Роменська виправна колонія № (56)» моральну шкоду у сумі 1000 грн, заподіяну йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2016 року № 585/2487/16/12930/2016 адресованої на його ім`я.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано висновків Верховного Суду з подібних правовідносин, а також не було враховано практики Європейського суду з прав людини. Зазначає, що у пунктах 4, 5 розділу ІІ Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, визначено, що кореспонденція, що надійшла із суду, засудженим вручається у запечатаному вигляді (конверті), проте кореспонденція із Роменського міськрайонного суду, яка адресована на його ім`я, була вручена йому у відкритому вигляді. Вказує, що працівники відповідача не мали законних підстав для отримання кореспонденції для засудженого відкритому вигляді та реєструвати її у журналі вхідної кореспонденції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення і зазначив, що лист з Роменського міськрайоннного суду Сумської області на ім`я позивача був отриманий не поштою а нарочним, а оскільки даний лист з суду представнику відповідача для вручення засудженому ОСОБА_1 надавався у відкритому вигляді, тому не встановлено, що відповідачем здійснено умисні дії щодо перегляду кореспонденції позивача, що свідчить про відсутність протиправних дій відповідача щодо порушення таємниці кореспонденції, отриманої позивачем від суду. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кореспонденція із суду була отримана представником ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» для вручення позивачу без конверта у відкритому вигляді. Отже, відповідач не вчинив протиправних дій щодо перегляду кореспонденції позивача, направленої йому із суду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» з 04 травня 2005 року (а.с.7).

30 червня 2016 року ОСОБА_1 від адміністрації ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» позивач отримав лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2016 року за № 585/2487/16/12930/2016 із ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху, для відому (а.с.5).

30 червня 2016 року вказаний лист суду відповідачем зареєстровано в журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі за № 1195, про що свідчить відтиск штемпеля колонії (а.с. 30-31).

Відповідно листа ДУ «Роменська ВК (№ 56)» в даний час встановити місцезнаходження оригіналу поштового конверта, в якому Роменським міськрайонним судом було надіслано ОСОБА_1 лист від 15.06.2016 р. № 585/2487/16/12930/2016 не можливо у зв`язку з відсутністю особової справи засудженого, яка направлена Роменському міськрайонного суду для огляду в судовому засіданні по справі 585/492/19 (а.с. 29).

В той же час, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» зазначає, що 29 червня 2016 року працівником канцелярії державної установи нарочно був отриманий лист за вх. №3793 з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2016 року за №585/2487/16/12930/2016. Оскільки даний лист надійшов без помітки «для ОСОБА_1 » або «особисто», він був зареєстрований в журналі вхідної кореспонденції ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)». Вказаний лист був адресований ОСОБА_1 та вручений йому 30 червня 2016 року (а.с.35-36).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17.07.1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

08.04.2014 року на підставі Закону України № 1186-VII «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів» внесено зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема до частини четвертої статті 113 цього кодексу, згідно з якою кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Аналогічні положення містились у пункті 4 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року № 1304/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року № 1110/23642 (зі змінами унесеними згідно з наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2014 року № 1965/5).

Згідно з пунктом 5 Інструкції кореспонденція, що надійшла із суду, засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті).

Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені адресують, у тому числі до суду і отримують із суду.

Вказане свідчить, що працівниками Роменської виправної колонії № 56 порушено положення статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктів 4, 5 Інструкції, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак судом у цій справі було встановлено, що лист із суду ОСОБА_1 був вручений у відкритому вигляді.

Крім того, представник відповідача не мав повноважень на отримання кореспонденції із суду, оскільки не є стороною у справі або представником позивача (частина п`ята статті 74 ЦПК України 2004 року). Вказане також свідчить про порушення порядку вручення повісток, встановленого частиною шостою статті 76 ЦПК України 2004 року.

Таким чином, суд першої інстанції вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів позову належним чином не перевірив.

Крім того, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд не звернув увагу, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово встановлював порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно перегляду кореспонденції осіб, що тримаються під вартою, як під час досудового тримання під вартою, так і впродовж відбування покарання за вироком суду, зокрема, у справах: «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 року, «Бєляєв та Дігтяр проти України» від 16.02.2012 року, «Вінтман проти України» від 23.10.2014 року.

За встановлених обставин та вимог закону апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичні обставини справи, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню та дійшов помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Отже, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 100,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Оскільки ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року та ухвалою Сумського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то з Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір у розмірі 1152,60 грн за апеляційний перегляд справи.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь ОСОБА_1 100,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» )» на користь держави 768,40 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1152,60 грн за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

І. В. Орлов