ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3973/19 Справа № 208/4070/17 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Довіра та Гарантія", яка є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_1 13 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №4696-005/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 66500,00 доларів США, строком до 13 листопада 2019 року зі сплатою 12,80% річних. Внаслідок порушення умов договору у ОСОБА_1 станом на 12 серпня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 124547,02 доларів США, яка складається з: 61880,00 доларів США, що становить 1537743,31 грн. - заборгованість за кредитом; 62667,02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що становить 1557301,08 грн.

У зв'язку з чим, ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4696-005/07Р від 13 листопада 2007 року в розмірі 124547,02 доларів США, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 46425,67 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В своїй апеляційній скарзі, ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між стронами 13 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №4696-005/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 66500,00 доларів США, строком до 13 листопада 2019 року зі сплатою 12,80% річних.

За умовами кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, що відповідно до п.4.4 кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк визначений кредитним договором..

Як вбачається з наданих суду документів за період користування кредитним коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12 серпня 2016 року має заборгованість у розмірі 124547,02 доларів США, яка складається з:

- 61880,00 доларів США заборгованість за кредитом, що складає станом на 12 серпня 2016 року 1537743,31 грн.;

- 62667,02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що складає станом на 12 серпня 2016 року 1557301,08 грн.

Як вбачається із матеріалів позову позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 05 липня 2017 року, а відповідач припинила повернення коштів у 2009 році.

В ході розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Так, п. 4.1, 4.2 Кредитного договору від 13 листопада 2007 року вбачається, що відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту рівними частками в сумі 462,00 доларів США до 10 числа наступного місяця; проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно та в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, зазначений в п. 1.2 договору.

З урахуванням зазначеного сторони визначили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 13 листопада 2019 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, так як у зв'язку з тим, що кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, в даному випадку з 2009 року, коли відповідач перестала вносити кошти на повернення кредиту.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" посилається на те, що строк дії спірного договору встановлений до 13 листопада 2019 року і підстави для обчислення строків позовної до закінчення строку дії договору відсутні, а тому застосування наслідків спливу такого строку і відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості є необґрунтованими.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки умовами самого кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку і в такому випадку право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснила в 2009 році, а із даним позовом ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" звернувся в 2017 року, тобто понад 8 років.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова