Справа № 242/879/19
Провадження № 2/242/560/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Клименко А.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у відповідача з 08 червня 2016 року. 28 лютого 2017 року його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Розрахунок у день звільнення та по час подання позову з ним не проведено. З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі в розмірі 2618,05 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 122045,44 гривень.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Представник відповідача 26березня 2019 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» та 27 лютого 2017 року звільнився за власним бажанням. Перед звільненням з 30 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року перебував у щорічній відпустці.Заробітна плата за період січень 2017 року та за період відпустки з 30 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року до сплати (тобто з вирахуванням обовязкових податків та відрахувань) становить 4944 гривень 76 копійок, за лютий 2017 року до сплати становить 0,00 гривень. Заробітна плата за січень 2017 року та заробітна плата за період відпустки в розмірі 4 944,76 гривень за письмовою заявою ОСОБА_1 від 10 січня 2017 року була перерахована 22 лютого 2017 року на картковий рахунок ОСОБА_3 № 5189 в АТ «Сбербанк». Отже, у ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», на день звернення ОСОБА_1 до суду, відсутня заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2017 року, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем дійсно було сплачено йому частину заробітної плати за січень 2017 року у сумі 4944 гривень 76 копійок, шляхом перерахування на його рахунок, відкритий в «Сбербанку». Однак, стверджує, що відповідач не надав суду докази та відомості про виплату йому повністю усіх сум нарахованої заробітної плати, а саме за січень та лютий 2017 року. Залишок невиплачених сум становить 2618 гривень 05 копійок, як зазначено в його індивідуальних відомостях по формі ОК-5 з Пенсійного фонду України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яким врегульовані спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 08 червня 2016 року по 28 лютого 2017 року, що встановлено з копії трудової книжки ОСОБА_1 28 лютого 2017 року позивач звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

На підтвердження наявності заборгованості з виплати заробітної плати позивач надав індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК5, видані начальником Бахмутського-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 20 липня 2017 року. Відповідно до вказаної форми сума заробітку для нарахування пенсіїза спірний період становить: січень 2017 року - 1617,11 гривень, лютий 2017 року - 5945,70 гривень.

З табуляграми, наданої позивачем, про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_1 суд встановив, що позивачу виплачено заробітну плату за січень 2017 року в розмірі 4944 гривень 76 копійок.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідачем надано довідки № 15/14 від 18 березня 2019 року та № 15/13 від 25 березня 2019 року, відповідно до яких позивач дійсно працював на ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» та станом на 22 лютого 2017 року позивачу було виплачена заробітна плата в повному обсязі. (а.с. 96-97)

Крім того, з табуляграми про нараховану та отриману заробітну плату ОСОБА_1, суд встановив, що в січні 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 6104 гривень 67 копійок (без вирахування обовязкових податків та відрахувань) та виплачена з відрахуванням обовязкових платежів, в розмірі 4944 гривень 76 копійок, в лютому 2017 року заробітна плата не нараховувавлась. (а.с.91-92).

Із заяви позивача від 10.01.2017 суд встановив, що позивач просив перерахувати заробітну плату на картковий рахунок ОСОБА_3 табельний № 22439, відкритий у Сбербанку Росія. З цієї заяви вбачається, що ОСОБА_3 надав згоду на перерахування заробітної плати ОСОБА_1 на його рахунок (а.с. 93).

Відповідно до реєстру на зарахування суми заробітної плати АТ «Сбербанк Росія» за січень 2017 року від 22 лютого 2017 року та платіжного доручення № 358 від 22 лютого 2017 року, відповідач перерахував ОСОБА_3 на особистий рахунок № 5189 грошові кошти у розмірі 4944 гривні 76 копійок (а.с.94, 95).

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься в ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, суд встановив, що належні до виплати суми при звільненні позивачу були виплачені 22 лютого 2017 року в повному обсязі, тобто до звільнення, відповідач не має перед позивачем заборгованості з виплати заробітної плати, тому підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» заборгованості із виплати заробітної плати відсутні.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на форму ОК5, видану начальником Бахмутського-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 20 липня 2017 року, як на доказ невиплати заробітної плати, оскільки він не свідчить про наявність заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Оскільки відповідач розрахувався із позивачем перед звільненням останнього, заборгованість з виплати заробітної плати відсутня, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги не є підставними, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2019 року.

Суддя О.В.Любчик