328/3189/18
04.04.2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючої судді Новікової Н.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу №328/3189/18

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини,

за участі: позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_3, відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_4,-

встановив:

26.11.2018 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2018 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Привокзальна, буд. 44.

Первісний позов обґрунтований тим, що з 2010 року до лютого 2018 року вона проживала з ОСОБА_2 Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У лютому 2018 року між сторонами виникла сварка, після чого ОСОБА_2 вивіз її на автомобілі за місто, забрав її особисті речі та побив її. Після чого він залишив її, а сам поїхав додому. Після цього відповідач заборонив їй повертатися додому та не давав спілкуватись з донькою. З лютого до червня 2018 року вона проживала у своєї подруги ОСОБА_6, з червня до серпня 2018 року винаймала житло, з серпня проживає однією сімєю з ОСОБА_7 у його квартирі. Має у власності кімнату по вул. Володимирській, 21/36, але житло потребує ремонту і проживання у ньому не можливе. З лютого 2018 року намагалась бачитись з донькою, купувала їй одяг, іграшки, ліки, солодощі. Відповідач чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною заборонив приходити до дитсадка, погрожував. Вона бачилась з донькою на дитячих майданчиках. Після побиття у лютому 2018 року вона сприймала погрози відповідача реально, а тому не намагалась чинити йому перешкоди. Відповідач дозволяв бачитись з дитиною лише у присутності його матері. Донька ставиться до неї добре та бажає жити з нею. В теперішній час позивач перебуває на обліку у центрі зайнятості, мешкає у квартирі майбутнього чоловіка, який не заперечує того, щоб її донька жила разом з ними.

17.12.2018 ОСОБА_2 наданий суду відзив на позов, у якому він позов не визнав, оскільки позивач не надала доказів, які б свідчили про наявність підстав для його задоволення. У відзиві зазначив, що він дійсно проживав з позивачем однією сімєю, вони мають спільну дитину ОСОБА_5 У лютому позивач за власною ініціативою пішла з дому, а він залишився проживати із донькою. Позивач бачиться з донькою не частіше 2 разів на місяць, вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає. Він не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Він проживає у благоустроєному будинку разом з донькою та матірю. Позивач, у свою чергу, не має постійного житла.

Зустрічний позов обґрунтований тими ж обставинами, що і відзив від 17.12.2018.

14.01.2019 ОСОБА_1 надала суду відзив на зустрічний позов, який обґрунтований тими ж обставинами, що і первісний позов.

22.01.2019 ОСОБА_2 надав відповідь на відзив, у якому зазначені обставини, які були ним вказані у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові.

Ухвалою від 14.01.2019 обєднані в одне провадження цивільні справи №328/3189/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини, та №328/3224/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини, присвоївши справі №328/3189/18.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, зустрічний позов не визнала. Пояснила, що з 2010 року до 19 лютого 2018 року вона проживала однією сімєю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у будинку ОСОБА_2 та його матері по вул. Привокзальній, 44 в м. Токмак. Сторони мають дитину ОСОБА_5. 19.02.2019 близько 18.30 години ОСОБА_2 забрав її на автомобілі з роботи. Під час поїздки додому на ґрунті ревнощів у них виник конфлікт, у звязку з чим він відвіз її за місто де побив (вдарив кулаком у живіт, надавав декілька ляпасів по обличчю та вдарив головою об автомобіль) після чого забрав у неї ключі від будинку, мобільний телефон та заборонив їй повертатись додому та поїхав. Вона добралась пішки додому, але її не впустили до будинку. Після цього вона пішла до своєї тітки, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. До поліції та медиків не зверталась, оскільки боялась ОСОБА_2 та бажала зберегти сімю Наступного дня ОСОБА_2 привіз їй на роботу її куртку та мобільний телефон, а за два тижні привіз інші її речі. У тітки вона прожила 4 дні. Потім до червня 2018 року вона проживала у своєї подруги в м. Молочанськ. Чоловік подруги працює поліцейським. ОСОБА_2 не віддавав їй дитину мотивуючи відсутністю у неї житла, та обіцяв, що коли вона «стане на ноги» та знайде нормальне житло, він віддасть їй дитину. Після отримання спадщини влітку 2018 року вона винаймала квартиру по вул. Ковальській, привела її до ладу, але ОСОБА_2 дитину їй не віддавав, пояснююче це тим, що це житло не підходить для проживання дитини. З серпня 2018 року вона проживає з ОСОБА_7, який є її чоловіком, у його квартирі. З ОСОБА_7 вона уклала шлюб 05.02.2019. Проживають у його однокімнатній облаштованій квартирі по вул. Ковальській. Весь цей час ОСОБА_2 не чинить їй перешкоди у побаченнях з дитиною вона бачилась з донькою у ОСОБА_2 вдома та на дитячому майданчику. Не відвідувала дитячий садочок, оскільки ОСОБА_2 заборонив їй бачитись з дитиною у дитсадку. Вона має у власності кімнату у гуртожитку по вул. Володимирській, яку вона здає у найм. ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_2 гарний батько. Дитина під час побачень питає у неї чому вона не живе вдома. Вважає, що дитині буде краще проживати з нею. Планує змінити дитині дитячий навчальний заклад, та стягнути з ОСОБА_2 аліменти. Після народження доньки і до теперішнього часу вона неофіційно працює у ПП «Калашник» шліфувальником.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Пояснив, що конфлікт у лютому 2018 року мав місце, він дійсно приревнував ОСОБА_1. Він забрав її з роботи та вони їхали додому, у цей час на її телефон прийшло СМС-повідомлення «амурного» змісту. Він висадив її на 8-й школі та поїхав додому. Він її не бив. Вдома він чекав її весь вечір, проте вона не повернулась. Ворота та двері у будинок не були зачинені. Наступного дня на роботі вона сама віддала йому ключі від будинку та попросила привезти її речі, що він і зробив. Потім він дізнався, що ОСОБА_1 проживає у м. Молочанську. Бачитись з дитиною, у тому числі і в дитсадку їй не забороняв, а лише просив вихователів дитсадка повідомити його, коли ОСОБА_1 забере дитину, адже він повинен знати де знаходиться дитина. Коли дитина захворіла він просив ОСОБА_1 сидіти з дитиною та вона приносила ліки. Щодо відвідин ОСОБА_1 дитини у дитсадку. До грудня 2018 року вона навідала дитину лише одного разу. У грудні відбулось засідання органу опіку на якому ОСОБА_9 зробили зауваження щодо того, що вона не відвідує дитину у дитсадку. Після цього вона стала навідуватись частіше. Він не вважає, що ОСОБА_1 буде у повній мірі займатись дитиною і з ним дитині буде краще, оскільки він займається її вихованням, забезпечує відвідування дитиною кружків. Під час побачень з дитиною ОСОБА_1 тільки грається з нею, але не займається її навчанням та вихованням.

Представник третьої особи ОСОБА_10 пояснила, що у листопаді 2018 року до служби звернулась ОСОБА_1 з приводу розвязання спору про визначення проживання дитини ОСОБА_5. 17.12.2018 відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій були заслухані сторони. Було встановлено, що обидві сторони володіють якостями вихователів рівною мірою, їх житлові умови відповідають, але у батька дитині виділена окрема кімната, обидві сімї забезпечені, сторони добре характеризуються за місцем проживання та роботи. У комісії виникло питання до ОСОБА_1 щодо неповернення до дитини після інциденту з ОСОБА_2, вона також не зверталась до відповідних органів з заявами про насильство у сімї. Оскільки до цього побачення ОСОБА_1 з дитиною не носили систематичного та виховного характеру, комісія наполягали на вказаному. У результаті комісія прийняла рішення підтримати позов ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_1 Сторони проживали разом 7 років, та в сімї були добрі стосунки. У 2013 році у них народилась донька ОСОБА_5. Мати дуже добре ставиться до своєї доньки. У лютому 2018 року близько 21.00 години до неї додому прийшла ОСОБА_1, яка була схвильована, у брудному одязі, у неї не було ні сумки, ні телефону. Розповіла, що ОСОБА_2 висадив її з автомобіля та побив її дав ляпаса, вдарив кулаком у живіт та стукнув об автомобіль. Вона повернулась додому, але двері їй ніхто не відчинив. Після чого вона прийшла до неї. Спершу вона хотіла поїхати до ОСОБА_2 та зясувати, що сталось, але племінниця відмовила її та запропонувала обміркувати це зранку. Вранці ОСОБА_1 пішла на роботу. Чому не викликали поліцію та не звернулись до лікарів пояснити не змогла. Під час проживання ОСОБА_1 питання про необхідність повернення дитини не ставила та розмов про це не вела. Але, вона намагалась побачитись з донькою, про що одного разу розмовляла по телефону з ОСОБА_2 Прожила у неї племінниця 3-4 дні та поїхала у м. Молочанськ до своєї колеги, бо не хотіла її обмежувати. У червні 2018 року племінниця винайняла квартиру по вул. Ковальській, 38 у м. Токмаку. Вона та її чоловік допомагали племінниці облаштовувати цю квартиру. У ОСОБА_1 є кімната у гуртожитку, але вона її здала у найм. З чоловіком племінниці вона познайомилась на дні народження.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює разом з ОСОБА_1 та знайомий з ОСОБА_2, оскільки той працює поряд. У лютому 2018 року від ОСОБА_1 він дізнався, що вона посварилась з ОСОБА_2, який вигнав її з дому. Слідів побиття на ній він не бачив. Їй було тяжко у психологічному стані, вона плакала. ОСОБА_8 бачив, що сторони спілкувались на підвищених тонах. ОСОБА_1 спочатку вона жила у тітки, потім жила у колеги ОСОБА_10 у м. Молочанську.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 Познайомились вони наприкінці весни-початку літа 2018 року на автобусній зупинці. Почали спілкуватись та зустрічатись. Вона розповідала, що у неї є дитина, що колишній чоловік вигнав її з дому та не пускає назад, дитину не дає. ОСОБА_1 зустрічалась з дитиною, коли дозволяв ОСОБА_2 Влітку ОСОБА_1 знімала житло по вул. Ковальській м. Токмака, а з кінця вересня 2018 року він та ОСОБА_1 стали жити однією сімєю. В лютому уклали шлюб. ОСОБА_8 пояснив, що у нього від першого шлюбу є дитина, на утримання якої він платить аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку. Про бажання повернути дитину ОСОБА_1 повідомила у червні 2018 року. Він бажає, щоб ОСОБА_8 проживала з ними і вважає, що зможе забезпечувати її. З нею він зустрічався один раз у них у квартирі у січні 2019 року. Вона вела себе вільно, малювала. Вони пили чай, але їсти дитина відмовилась. Чому протягом тривалого часу не зустрічався з дитиною частіше пояснити не зміг.

ОСОБА_13 та її представник відмовились від виклику свідка ОСОБА_14 та відмова була прийнята судом.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є матірю ОСОБА_2 ОСОБА_1 пішла з дому у лютому 2018 року. Через три-чотири дні вона зателефонувала та попросила зібрати її речі, які син мав привезти їй на роботу. Син відвіз їй речі. Через деякий час вона дізналась, що ОСОБА_1 проживає у м. Молочанську. На 8-е березня запропонували їй прийти та зробити з дитиною поробки, вона пообіцяла прийти, але не прийшла. До дитини навідувалась раз у три тижні. Відвідини тривали близько години. На питання чому так рідко відвідує дитину, вона відповіла, що з м. Молочанська їй складно добиратись. Були випадки, коли вона обіцяла дитині побачення, але не зявлявся. Під час спільного проживання сторони разом займались вихованням дитини. Про конфлікт між сторонами пояснила, що син їй повідомив, що вони посварились. ОСОБА_1 у той вечір додому не повернулась. На сьогоднішній день дитина проживає з нею та її ОСОБА_1 характеризує як непогану матір.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона проживає по-сусідству з родиною ОСОБА_2. Сторони жили нормально, конфліктів між ними не було. Коли ОСОБА_1 пішла з дому, ОСОБА_15 просила її побути з дитиною, у час коли її та ОСОБА_2 не було вдома. Одного разу, коли ОСОБА_8 захворіла, з нею сиділа ОСОБА_1, проте в вечорі вона намагалась залишити дитину у якої була висока температура та просили її побути з дитиною, доки не повернеться ОСОБА_2. На святкування 8 березня ОСОБА_15 попросила її забрати ОСОБА_8 з дитсадка, оскільки ОСОБА_1 не прийшла за нею. До дитини ОСОБА_1 приходила рідко та спілкувалась з нею не більше години.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він дружить з ОСОБА_2, з ОСОБА_1 спілкувався, коли вона проживала з ОСОБА_18 Після того, як сторони розсталися, ОСОБА_2 та дитина проводять багато часу з його сімєю. Весь цей час ОСОБА_1 жодного разу не була присутня, дитині у цей час не телефонувала. Коли сторони проживали разом, дитина у них була на першому місці.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона працює помічником вихователя у дитсадку «Червона шапочка». Соня відвідує дитсадок з 17.07.2016. Раніше батьки приводили її та забирали удвох. Дитина охайна та вихована. З лютого 2018 року дитину приводить та забирає лише батько. ОСОБА_2 повідомив, що вони розійшлись з ОСОБА_1 та попросив, щоб йому повідомляли коли мати буде забирати дитину. Мати стала навідувати дитину з грудня 2018 року. Спілкується з дитиною хвилин 40. Соня розповідала, що любить маму і бажає жити з нею та батьком. ОСОБА_2 не забороняв вихователям віддавати дитину матері.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона працює вихователем дитсадка «Червона шапочка». З 01.09.2017 працює з ОСОБА_8. Раніше батьки приводили її та забирали разом. З лютого 2018 року дитину приводить та забирає батько. Він повідомив, що з матірю ОСОБА_8 він розстався, однак ніколи не забороняв щоб ОСОБА_8 з дитсадка забирала мати. З лютого до грудня 2018 року ОСОБА_1 до дитсадка не приходила. З грудня 2018 року почала відвідувати дитину у дитсадку, у січні та лютому 2019 відвідувала часто, проте у березні 2019 відвідала дитину лише 2 рази. Жодних змін у поведінці дитини після розставання сторін не відбулось. Вона ніколи не згадує матір, але згадує про батька та бабу. Вона радіє, коли до неї приходить мати. ОСОБА_8 згадувала, що у мами є дядя, проте ніколи про нього не розповідає.

Малолітня ОСОБА_5, яка була допитана у присутності представників сторін та третьої особи, відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України, пояснила, що вона проживає з бабулею та батьком. Ходить до дитсадка «Червона шапочка». До дитсадка її збирає баба. Вона була вдома у матері, де мати познайомила її з дядею. Вона бажає ходити до матері в гості, проте не бажає там ночувати. Вона бажає жити з батьком та бабою, а до матері ходити у гості. Інколи вона просить у батька ходити до матері і той дозволяє. Мати часто з нею спілкується, приносить сік та палочки. Вірші з матірю не вивчає, оскільки та їх не знає, але цифри та букви вивчають разом. Матір їй читає казки. Жити у матері не бажає, оскільки там відсутня окрема кімната, яка є у батька. Не бажає залишати навчання у дитсадку «Червона шапочка».

Доводи представника позивача ОСОБА_1 в судових дебатах про те, що допит дитини слід було проводити за участі психолога, є необґрунтованими, оскільки такого клопотання ніким з учасників провадження заявлено не було.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З 2010 року до 19.02.2018 сторони проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, що визнається сторонами та підтверджується поясненнями свідків.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.7, 60).

Сімя проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з ними проживала мати відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - ОСОБА_15, що визнається сторонами та підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_5

19.02.2018 близько 18.30 години між сторонами стався конфлікт, після чого сторони припинили проживання однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, при цьому дитина залишилась проживати з батьком ОСОБА_2, що визнається сторонами та підтверджується поясненнями свідків, довідкою від 14.11.2018 (а.с.61).

Після конфлікту протягом 3-4 днів ОСОБА_1 проживала у своєї тітки ОСОБА_11, потім проживала у м. Молочанську у своєї подруги, після отримання спадщини, винаймала квартиру по вул. Ковальській м. Токмака, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_7

Таким чином судом встановлено, що з 19.02.2018 мати дитини ОСОБА_1 неналежним чином ставилась до виконання своїх батьківських обов'язків, що виразилось у несистематичних побаченнях з дитиною, яка у силу свого малолітнього віку потребує підвищеної уваги з боку батьків, особливо з боку матері. Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується поясненнями свідків.

При цьому суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 щодо поважності невідвідування доньки через побоювання застосування насильства з боку ОСОБА_2 Також суд відхиляє її аргументи щодо застосування насильства до неї ОСОБА_2 19.02.2018, через що вони припинили сімейні відносини, оскільки ці аргументи не підтверджуються належними та допустимими доказами, якими можуть бути, у тому числі, звернення до поліції з відповідними заявами, звернення до лікарів, звернення до органів опіки та піклування. Аргумент ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною спростований поясненнями сторін та представника третьої особи, дослідженими судом доказами поясненнями свідків ОСОБА_21, малолітньої ОСОБА_5, висновком про визначення місця проживання дитини від 18.01.2019 (а.с.116).

Суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 у частині побиття ОСОБА_1, оскільки вона є тіткою ОСОБА_1, а отже є зацікавленою особою. Крім того, вказаний свідок не зміг пояснити чому вона освічена, доросла жінка не звернулась до органів поліції та до лікарів після побиття племінниці, а племінниця на наступний день пішла на роботу.

Суд не визнає належними доказами довідки Закладу дошкільної освіти №5 «Червона шапочка» Токмацької міської ради від 14.11.2018 та від 19.12.2018 оскільки вони містять відомості, які суперечать встановленим у судовому засіданні обставинам, а саме про те, що у навчальному році 2017-2018 ОСОБА_1 не приймала участі у вихованні дитини. Зазначена обставина спростовується поясненнями сторін та свідків, які пояснили, що саме з лютого 2018 по грудень 2018 року ОСОБА_1 не відвідувала дитячий садок, а в 2017 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займалась вихованням доньки ОСОБА_5 (а.с.32, 35, 65).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_17 України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_17 України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. ОСОБА_8 визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. ОСОБА_22 із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. ОСОБА_22 із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У теперішній час мати дитини - ОСОБА_1, з 05 лютого 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, проживає разом з чоловіком (без реєстрації) в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ОСББ «Аглопоріт 42-А», довідкою Токмацького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 11.01.2019 та не заперечуються сторонами. (а.с.9, 93).

З 26.04.2018 ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна, що підтверджується довідкою Токмацької міськрайонної філії Державного центру зайнятості (а.с.8). Зі слів ОСОБА_1 на сьогоднішній день вона працює неофіційно, однак доказів цього суду не надано.

Чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_7 працює в СП «Великотокмацька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується довідкою про доходи (а.с.37).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.12.2018 службою у справах дітей обстежене житло за адресою: АДРЕСА_2, Умови проживання задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам та виховання дитини. Для дитини виділена окрема зона у однокімнатній квартирі (а.с.36). Вказані обставини також підтверджується фотографіями (а.с.94, 95).

Батько дитини ОСОБА_2, працює на посаді майстра з виробництва, разом зі своєю матірю є співвласником житлового будинку вул. Привокзальна, буд. 44, м. Токмак, Запорізька область, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, що підтверджується відповідними документами (а.с.29, 31, 33, 62, 64).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2018 малолітня ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_15 Дитина має окрему кімнату, обладнану необхідним. Житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам утримання та виховання дитини (а.с.30, 63). Вказані обставини також підтверджується фотографіями (а.с.114).

Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини від 18.01.2019 Орган опіки та піклування дійшов висновку, що мати та батько дитини рівної мірою мають необхідні якості вихователя, але кардинальна зміна місця проживання малолітньої ОСОБА_5 може негативно вплинути на її емоційний стан, тому вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_2, але це не повинно обмежувати обсягу батьківських прав матері ОСОБА_1. ОСОБА_23 не чинити перешкод у спілкуванні матері з донькою (а.с.116).

Визначаючи місце проживання дитини суд враховує наступне.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:

по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Крім того, до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного.

Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції ОСОБА_17 Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Декларація ООН не є юридично обов'язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов'язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір'ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, ОСОБА_24, Конвенція Організації Об'єднаних Націй про права дитини, Путівник до «Travaux Preparatoires», 1992 р., і ОСОБА_22, «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009).

Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. ОСОБА_25, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір'ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім'ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п'ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім'ї».

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині визначення місця проживання малолітньої дитини учасників справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, враховуючи дані про особи обох батьків, обставини справи встановлені в судовому засіданні, а саме, що мати дитини ОСОБА_1 пішовши з дому залишила дитину проживати з батьком, майже 10 місяців не намагалась вирішити питання проживання дитини з нею, нетривалість нового шлюбу ОСОБА_1 (два місяці), умови проживання (у матері місце в однокімнатній квартирі, у батька кімнат в будинку, в якій виросла дитина), наміри матері змінити уклад життя дитини змінивши дитячий садочок; думку малолітньої дитини, щодо проживання в батьком та бабою, врахувавши висновки органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, суд дійшов висновку про залишення проживати з батьком ОСОБА_2, дитину учасників справи: ОСОБА_5, що відповідає найкращим інтересам останньої.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 704,80 гривні.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Токмацької міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Привокзальна, буд. 44.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Реквізити сторін:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Токмацької міської ради, місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 45, м. Токмак, Запорізька область.

Повне рішення складено 10 квітня 2019 року.

Суддя: