Справа № 303/1674/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/1674/18 за позовом Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 грудня 2018 року, повний текст якого складено 14 грудня 2018 року, головуючий суддя Довжанин В.М., -

встановив:

Мукачівська райдержадміністрація як орган опіки та піклування 13.06.2018 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Відповідач ОСОБА_2, мешканка будинку АДРЕСА_1, є матір'ю дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 Державна реєстрація народження ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проведена згідно зі ст. 135 ч. 1 СК України.

Верхньокоропецька сільська рада Мукачівського району звернулася до Служби у справах дітей Мукачівської РДА з рішенням виконкому сільради від 26.04.2018 № 54 «Про соціальний захист» у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо дітей: вона неналежно виконує обов'язок виховання дітей, не може забезпечити належні умови виховання та розвитку дітей, не реагує на рекомендації комісії при обстеженні умов проживання.

Її співмешканець не працює, зловживає алкогольними напоями, хворіє, стоїть на «Д» обліку у Мукачівському туберкульозному диспансері. Працівники виконкому і сільської амбулаторії неодноразово обстежували умови проживання сім'ї ОСОБА_2 Актом обстеження від 24.04.2018 № 34 зафіксовано, що ОСОБА_2 проживає зі співмешканцем та дітьми у двокімнатному житловому будинку, який потребує капітального ремонту. У будинку під час лікарського патронажу виявлено антисанітарію, умов для комфортного проживання чотирьох дітей немає, діти залишені вдома без нагляду дорослих, голодні. ОСОБА_2 не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, отримує соціальну допомогу як одинока мати.

Наведені обставини підтверджуються також характеристикою ОСОБА_2, складеною Верхньокоропецькою сільрадою 24.04.2018 за № 34, доповідною запискою лікаря-педіатра Верхньокоропецької АЗПСМ від 23.04.2018.

14.05.2018 комісійним виїздом представників Служби у справах дітей Мукачівської РДА, Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді та Верхньокоропецького сільського голови встановлено, що базові потреби дітей ОСОБА_2 (одяг, харчування) забезпечені. Однак, постійне вживання матір'ю та її співмешканцем алкоголю, наявність туберкульозу, постійні сварки і побиття створюють украй несприятливу атмосферу і перешкоджають нормальному розвитку та вихованню дітей. У зв'язку з цим, доцільним є розгляд питання щодо подальшого перебування дітей у сім'ї.

Відповідно до ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання; при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Висновком від 06.06.2018 № 02-26/495 орган опіки та піклування визнав за доцільне відібрати в ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Посилаючись на ці обставини, на норми СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» щодо права дитини на рівень життя, достатній для її належного всебічного розвитку, та відповідальності батьків за порушення чи обмеження законних прав та інтересів дитини, позивач просив відібрати від ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на їх утримання у розмірі 500,00 грн на кожну дитину починаючи з моменту пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2018 у позові відмовлено. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Позивач оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги наводить доводи, що були покладені в основу позову. Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги докази, що подавалися позивачем під час розгляду справи, а саме, документи, які підтверджують: факт засудження ОСОБА_3 23.07.2018 за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі (зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком у 1 рік); факт розбиття співмешканцем ОСОБА_2 - ОСОБА_7 08.10.2018 всіх вікон на будинку під час сварки; виявлення 27.11.2018 за місцем проживання ОСОБА_2 її відсутності вдома, де були хворі діти, самі, без догляду, у будинку були антисанітарні умови, продукти харчування - відсутні. Суд необґрунтовано надав перевагу поясненням ОСОБА_2, які не підтверджуються доказами (за винятком характеристик дітей із навчальних закладів), та залишив поза увагою дійсні обставини справи (умови проживання і виховання дітей), які вказують на порушення прав дітей, а відтак - на обґрунтованість позову, спрямованого саме на захист цих прав. Позивач просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника позивача Булеци Н.В., яка апеляцію підтримала, відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Новікової І.С., які скаргу не визнали, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка будинку АДРЕСА_1, є матір'ю дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, державна реєстрація народження ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проведена згідно зі ст. 135 ч. 1 СК України (а.с. 6-13). ОСОБА_2 отримує щомісячну допомогу при народженні двох дітей у розмірі 2345,00 грн, з травня 2018 року отримує щомісячну допомогу малозабезпеченій сім'ї у розмірі від 4366,89 грн до 46-84,38 грн і допомогу одинокій матері на чотирьох дітей у розмірі від 4637,76 грн до 4939,76 грн (а.с. 46-48).

Рішенням від 26.04.2018 № 54 «Про соціальний захист» Верхньокоропецька сільська рада Мукачівського району просила Службу у справах дітей Мукачівської РДА у зв'язку з антисанітарними умовами за місцем проживання ОСОБА_2 із дітьми надати висновок про доцільність відібрання усіх чотирьох дітей із сім'ї до школи-інтернату на один рік без позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки остання не виконує належним чином свого обов'язку щодо виховання дітей і не може забезпечити їм належні умови виховання та розвитку, а її співмешканець зловживає алкогольними напоями, хворіє, стоїть на «Д» обліку (а.с. 14). Рішення органу місцевого самоврядування ґрунтувалося на даних, зафіксованих під час неодноразового обстеження умов проживання матері з дітьми, на інших матеріалах (акт обстеження від 24.04.2018 № 34, характеристика ОСОБА_2, складена Верхньокоропецькою сільрадою 24.04.2018 за № 34, доповідна записка лікаря-педіатра Верхньокоропецької АЗПСМ від 23.04.2018), згідно з якими ОСОБА_2 проживає зі співмешканцем та дітьми у двокімнатному житловому будинку, який потребує капітального ремонту; у будинку виявлено антисанітарію, умов для комфортного проживання чотирьох дітей немає, діти залишені вдома без нагляду дорослих, голодні; ОСОБА_2 не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, отримує соціальну допомогу як одинока мати (а.с. 15-17).

Актом, складеним 14.05.2018 за результатами комісійного виїзду представників Служби у справах дітей Мукачівської РДА, Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді та Верхньокоропецького сільського голови, встановлено, що базові потреби дітей ОСОБА_2 (одяг, харчування) забезпечені, однак, постійне вживання матір'ю та її співмешканцем алкоголю, наявність туберкульозу, постійні сварки і побиття створюють украй несприятливу атмосферу і перешкоджають нормальному розвитку та вихованню дітей; у зв'язку з цим, доцільним є розгляд питання щодо подальшого перебування дітей у сім'ї (а.с. 18). Поряд із цим, ОСОБА_2 лікувалася від туберкульозу, на даний час загострення захворювання немає, вона не становить небезпеки для оточуючих і своїх дітей (а.с. 53).

Згідно з характеристиками дітей за місцем навчання та виховання, діти є достатньо охайними, мають шкільне приладдя, хоча щодо особистих якостей характеризуються по-різному, зокрема, характеристика ОСОБА_3 вказує на певну замкненість, недовірливість, агресивність (а.с. 49-51).

Висновком від 06.06.2018 № 02-26/495 орган опіки та піклування, ґрунтуючись на зверненні Верхньокоропецької сільради та на вищезгаданих актах, інших документах, визнав за доцільне відібрати в ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с. 5). Висновок органу опіки та піклування не вказує на те, кому слід передати дітей після їх відібрання від матері.

За приписами ст. 170 СК України:

суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання; у цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування; під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 1);

при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч. 4).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Відповідно до наведених норм закону, з урахуванням положень ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 5 ЦПК України, по захист порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності належно сформульованих позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Рішення про задоволення позову є законним тоді, коли його можна реально виконати, тобто, досягти мети здійснення правосуддя (ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 431 ЦПК України, інші норми законодавства). Під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов'язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування (ст. 64 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження (Закон № 1404-VIII)).

Отже, пред'являючи вимогу про відібрання дитини від одного з батьків, позивач зобов'язаний сформулювати її (визначити предмет позову) відповідно до закону, якщо закон передбачає такі правила, а в разі відсутності приписів закону позивач управі обрати інший ефективний спосіб захисту права, який не суперечить закону та реально забезпечує відповідний захист.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не вправі приймати і розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Втім, орган опіки та піклування поставив питання лише про відібрання дітей від матері та не врахував, що закон передбачає необхідність вирішення в цьому разі й питання про передачу дітей іншій особі або органу опіки та піклування. Позивач не пред'являв вимогу про передачу дітей після їх відібрання іншій особі або органу опіки та піклування, не вказував на таку особу, суд такого питання не вирішував. Тим часом, відібрання дітей і одночасна їх передача іншій особі є, по суті, однією вимогою (в тому числі, в контексті виконання відповідного рішення суду), де відібрання дітей пов'язується з можливістю їх передачі іншій особі, про що одночасно приймається рішення судом. Це відповідає інтересам передусім дітей, убезпечує їх від порушення законних прав. Недопустимим є відібрання дітей від матері без одночасного визначення їх подальшої долі. Понад те, позивач не врахував, що орган місцевого самоврядування у своєму рішенні вказував на необхідність передачі дітей до школи-інтернату на один рік.

Те саме стосується й вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей. За змістом відповідних правовідносин (Глава 15 СК України, ст.ст. 15, 68, 71 Закону № 1404-VIII), аліменти на утримання дітей стягуються на користь конкретної особи, яка є стягувачем. Саме в такий спосіб забезпечуються вимоги щодо матеріального утримання дітей, реалізуються права дітей, сторін у відповідному провадженні щодо стягнення аліментів тощо. Вимоги про відібрання дітей та стягнення аліментів на їх утримання взаємопов'язані, обидві такі вимоги не можуть бути вирішені знеособлено, аліменти на утримання дітей у даному випадку належить стягнути на користь особи, якій передаються діти після відібрання їх від матері і яка виступає стягувачем за обома вимогами. Позивач не вказав, на користь якої особи слід стягнути аліменти, не просив цього, а суд, відповідно, не вирішував.

Вищевикладені обставини та правова невизначеність, яка випливає з формулювання предмета позову органом опіки та піклування, виключали можливість задоволення позову безвідносно власне до фактичних і правових підстав, з яких він був пред'явлений, до його мотивації, обґрунтування, а також унеможливлювали б виконання відповідно до закону рішення суду в разі задоволення таких вимог. Такий позов не забезпечує реального захисту прав дітей.

Саме в цьому розумінні вірним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову, рішення про відмову в позові з визначеним у наведений спосіб предметом є правильним. Для задоволення такого позову суд першої інстанції передбачених законом підстав не мав. Доводи апеляції наведеного не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України, апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 11 квітня 2019 року.

Судді