ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 757/75085/17-ц

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/300/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.,

секретарі: Герасименко Ю.О., Кривопиша Я.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Антоненко Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2018 року, ухвалене в складі судді Логвіної Т.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві, ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

дата складання повного тексту: 13 грудня 2018 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві, ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив ухвалити рішення про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2016/096705 від 28 вересня 2016 року укладеного між ним та ОСОБА_5; визнати ОСОБА_4 власником автомобіля SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1; зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві анулювати запис про державну реєстрацію/перереєстрацію вказаного транспортного засобу та скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім'я ОСОБА_5; зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві поновити попередній запис про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу та видати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_4; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати; зобов'язати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 автомобіль SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, ринковою вартістю 217252 грн. 11 коп. та ключі від автомобіля.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 вересня 2016 року в Регіональному сервісному центрі МВС в м.Києві між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2016/096705, предметом якого виступав автомобіль: SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, д.н. НОМЕР_2, який належав позивачу на праві приватної власності. За домовленості між сторонами, ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання сплатити позивачу грошові кошти у сумі 40000 гривен (п.3.1. Договору), а позивач зобов'язався передати їй транспортний засіб. Сторонами також було погоджено, що право власності на вищезазначений автомобіль переходить до покупця після повної оплати його вартості та підписання відповідного акту приймання передачі (п.п.2.1.-2.2. Договору). Враховуючи, що сторони певний час мали близькі стосунки, позивач не заперечував проти того щоб відповідач вільно користувалася автомобілем, проте право власності на автомобіль їй не передавав та не уповноважував довіреністю без свого відома здійснювати його перереєстрацію. Договором було визначено, що право власності переходить до покупця з моменту підписання акту-приймання передачі, проте ОСОБА_5 не виконала умови договору в частині оплати грошових коштів, тому позивач не став підписувати акт приймання-передачі автомобіля та вважає, що він протиправно позбавлений своєї власності. Оскільки на даний час право власності на спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_6, вимоги про витребування автомобіля ставить до нього.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірний автомобіль набуто ОСОБА_5 правомірно, позов безпідставний.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги доводи позивача про те, що грошових коштів за автомобіль він не отримав, актів приймання-передачі автомобіля не підписував саме з причин несплати ОСОБА_5 грошових коштів, автомобіль передав не у власність, а у тимчасове користування з причин близьких з нею стосунків.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд неправильно тлумачив зміст ст.334 ЦК України, що потягло за собою невірний висновок про момент переходу права власності на спірний автомобіль. Зокрема даною статтею визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а умовами договору було передбачено, що право власності на спірний автомобіль переходить саме з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі - п.2.2. Договору, а передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та також оформляється актом приймання у двох примірниках, які підписуються сторонами. Тож особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що матеріали справи не містять підписаних актів приймання-передачі та документів, які підтверджують отримання позивачем грошових коштів.

Зазначає, що Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві не переконавшись у фактичному виконанні сторонами усіх його умов здійснив без присутності позивача перереєстрацію транспортного засобу.

У наданий судом строк представник ОСОБА_5 - адвокат Антоненко Л.А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4 і залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що державна реєстрація спірного транспортного засобу була проведена на підставі норм ЦК України, Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. Наслідком дійсності укладеного договору купівлі-продажу стала законна реєстрація спірного автомобіля за новим власником, тобто за ОСОБА_5 Крім цього зазначає, що посилання позивача на те, що він нібито надав спірний автомобіль у користування відповідачці не відповідають дійсності є безпідставними та не ґрунтуються на жодних доказах. Зокрема правовідносини щодо передачі, користування майна (оренда) врегульовано відповідними нормами ЦК України та передбачають укладення спеціальних правочинів (договір оренди, передачі у користування майна і т.д.). жодних правочинів які б указували на користування майном між відповідачем та позивачем не укладалось з-за того, що між сторонами була домовленість щодо купівлі-продажу спірного майн, що підтверджується самим договором купівлі-продажу та передачею їй автомобіля.

Також відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 подав Регіональний сервісний центр в м.Києві, та просить відхилити апеляційну скаргу позивача й залишити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2018 року без змін. Відповідач посилається на те, що спірний транспортний засіб був перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу, укладеному у ТСЦ на гр.ОСОБА_5 з видачею номерних знаків НОМЕР_5. Станом на дату перереєстрації вказаний автомобіль в арешті та розшуку не перебував. Підстав для відмови у проведенні перереєстрації транспортного засобу у співробітників ТСЦ не було. В подальшому 30 січня 2018 року у ТСЦ №7441 МВС України м.Чернігова вказаний автомобіль знято з обліку для подальшої реалізації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 вересня 2016 року в Регіональному сервісному центрі МВС України в м.Києві між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі - продажу транспортного засобу №8043/2016/096705 за умовами якого, ОСОБА_4 зобов'язався передати у власність ОСОБА_5 автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.19).

За умовами договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформляється актом приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами (п.2.1 Договору). Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.2.2 Договору).

Згідно п.3.1 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн.

Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3 був зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с.20).

З інформації Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві від 11 грудня 2017 року вбачається, що згідно даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 07 грудня 2017 року в Територіальному сервісному центрі №8043 Регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві 28 вересня 2016 року здійснено перереєстрацію на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ транспортного засобу SUBARU, модель FORESTER, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, із видачею номерних знаків НОМЕР_5 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_5 (а.с.26).

30 січня 2018 року ОСОБА_5 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_8 або ОСОБА_9 продати, здати в найм (оренду), або позичку за ціну та на умовах на свій розсуд (при умові сплати податку з доходу фізичних осіб) належний їй на праві власності автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2006 року, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 (а.с.65).

Згідно Акту огляду реалізованого транспортного засобу від 20 лютого 2018 року вартість спірного автомобіля склала 49325 грн. (а.с.66).

Також згідно даних сервісного центру МВС спірний автомобіль 28 вересня 2016 року перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 по договору, укладеному в ТСЦ 8043, 30 січня 2018 року знятий з обліку для реалізації (ТСЦ 7441) та продано в торговельній організації ТСЦ 8041 ОСОБА_6 про що 20 лютого 2018 року видано свідоцтво (а.с.73).

Відповідно до звіту в стислій формі про оцінку майна ринкова вартість автомобіля марки SUBARU, модель FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 217252 грн. 11 коп. (а.с.80-100).

Згідно ч.1 с.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5-7 даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Інших доказів сторонами суду надано не було.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки умовами договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передбачено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, та оформлюється актом приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами, однак такий акт ОСОБА_5 не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, тобто позивачу було завдано шкоду, тому колегія суддів прийшла до висновку, що слід задовольнити дану позовну вимогу. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

В той же час згідно вимог ст.ст.319, 328 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вбачається, що ОСОБА_4 самостійно, без будь-якого впливу передав автомобіль ОСОБА_5, яка користувалась та розпоряджалась спірним транспортним засобом з 28 вересня 2016 року. Дані обставини не заперечуються сторонами.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, транспортні засоби підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними у поданих власником для реєстрації документів. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду.

Встановлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром МВС, автоматизованою базою даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати.

У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу, його реєстрація не проводиться.

Як встановлено вище, 28 вересня 2016 року позивач підписав договір купівлі-продажу та передав відповідачу ОСОБА_5 спірний автомобіль в користування, при цьому проведено перереєстрацію на нового власника, тобто автомобіль SUBARU, модель FORESTER, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, зареєстровано за ОСОБА_5 із видачею номерних знаків НОМЕР_5 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_5

З цього час ОСОБА_4 право власності на даний автомобіль не оспорював, тому ОСОБА_5, як власник, реалізувала своє право та відчужила 20 лютого 2018 року ОСОБА_6

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13 викладено правову позицію, у якій зазначено, що згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК України. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до положень ч.5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_4, зобов'язання сервісного центру анулювати запис про державну реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_5 та поновлення попереднього запису та зобов'язання ОСОБА_6 повернути спірний автомобіль. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій передав річ, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. ОСОБА_4 має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві не переконавшись у фактичному виконанні сторонами усіх його умов здійснив без присутності позивача перереєстрацію транспортного засобу, оскільки реєстрація транспортного засобу відбулась разом з підписання договору.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судом обставин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Тож, враховуючи, що відповідачем не надано акту приймання-передачі, який би підтвердив факт оплати транспортного засобу, та враховуючи, що ОСОБА_4 обрав невірний спосіб захисту, колегія суддів вирішила, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та задовольнити дану вимогу, в іншій частині рішення залишити без змін.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору, з ОСОБА_5 в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 704 грн. 80 коп. за подання позовної заяви та 1057 грн. 20 коп. за розгляд справи у апеляційному суді, а разом 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.2, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Розірвати договір №8043/2016/096705 від 28 вересня 2016 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля SUBARU FORESTER, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 1762 грн. судового збору в дохід держави за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: