Єдиний унікальний номер: 378/112/19
Провадження № 2/378/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулось ПАТ КБ „ПриватБанк, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.10.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у розмірі 1700 грн.. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконує, у звязку з чим станом на 18 листопада 2018 року має заборгованість 15350 гривень 40 копійок, з яких 3827, 73 гривень заборгованість за кредитом, 2369,35 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 7946,16 гривень заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 707,16 гривень - штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача користь ПАТ КБ „ПриватБанк вказану суму заборгованості за кредитним договором та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1921 гривню.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та дослідивши подані письмові докази, вважає, що в задовленні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що29.10.2013 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де повідомив про своє місце проживання, паспортні дані, контактний телефон, та банком було зазначено види банківських послуг. У вказаній анкеті не заначені дата, номер затвердження таких Правил та Умов у Приват Банку. Будь-яка інформація у анкеті-заяві щодо отримання бажаних ним банківських послуг, виду карток або кредитного ліміту, номеру карткивідсутні (а.с. 68).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що міститься в матеріалах справи (а. с. 9-23), також не містить інформації про дату на номер затвердження таких Правил та Умов.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» позивач додав до позовної заяви.

За п. 2.1.1.2.10 вказаних Умов при отриманні картки клієнт зобов'язаний підписати картку у спеціально відведеному місці. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред'явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12.

З наданої позивачем анкети-заяви від 29 жовтня 2013 року (а.с. 68) про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не вбачається, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання цієї анкети-заяви, та у якому розмірі було встановлено кредитний ліміт на карті.

У наданій позивачем анкеті-заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, а також умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 жовтня 2013 року (а. с. 5, 6) не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.

Наданий банком Витяг з ОСОБА_1 з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 8) містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем. У позовній заяві позивач вказує, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є строк дії картки, але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в яких вказаний цей строк.

Крім того, Витяг з ОСОБА_1 з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 29.10.2013 року із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності саме від заяви позичальника.

З урахуванням викладеного надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року (справа№ 6-2320цс16), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вказаної правової позиції посилання на внутрішні документи банку (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів укладення договору банківських послуг від 29 жовтня 2013 року, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити, витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 551, 638, 1049, 1050 ч. 2, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 82 ч. 4, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Повне рішення виготовлено 11 квітня 2019 року.

Суддя Н. М. Марущак