Справа № 127/420/13- ц
Провадження № 22-ц/801/575/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуСправа № 127/420/13- цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.

розглянувши у розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду від 15 січня 2019 року, постановлену в приміщенні Вінницького міського суду суддею Бойко В.М. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, -

в с т а н о в и в :

28.12.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на дії центрального ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області.

Ухвалою Вінницького міського суду 29.12.2018 року скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, через те, що заявником не зазначено доказів про наявність відкриття виконавчого провадження, крім того в порушення вимог закону скаржник звертається з вимогою про стягнення моральної шкоди, яка розглядається у позовному порядку, а не при розгляді скарг, а сам текст скарги написаний рукописно, який неможливо прочитати.

10.01.2019 року ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали суду від 29.12.2018 року надав копію постанови державного виконавця від 17.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження №42094393 за виконавчим листом, виданим по рішенню Вінницького міського суду від 03.09.2013 року у справі №127/420/13 та зазначив, що подана ним скарга відповідає нормам ст. 447 ЦПК України та те, що складнощі рукопису скарги він усуне особистим зачитуванням безпосередньо в судовому засіданні.

Проте, ухвалою Вінницького міського суду від 15.01.2019 року скаргу було визнано неподаною та повернуто скаржнику у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 у строк, встановлений судом, не усунув недоліки, згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України, зокрема не виконав ухвалу суду від 29.12.2018 року, не зазначив доказів та звернувся з вимогою про стягнення моральної шкоди, яка розглядається в позовному порядку, а не в порядку оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування, порушення судом норм процесуального права просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 15.01.2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду від 29.12.2018 року скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху у зв'язку з тим, що вона не відповідає вимогам ЦПК України, а саме, заявником не зазначено доказів про наявність відкриття виконавчого провадження, крім того в порушення вимог закону скаржник звертається з вимогою про стягнення моральної шкоди, яка розглядається у позовному порядку, а не в порядку оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, а сам текст скарги написаний рукописно, який неможливо прочитати.

10.01.2019 року ОСОБА_3 на адресу суду надіслав заяву на усунення недоліків зазначених у вищевказаній ухвалі, надавши копію постанови державного виконавця від 17.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження №42094393 за виконавчим листом, виданим по рішенню Вінницького міського суду від 03.09.2013 року у справі №127/420/13 та зазначивши, що подана ним скарга відповідає нормам ст. 447 ЦПК України та те, що складнощі рукопису скарги він усуне особистим зачитуванням безпосередньо в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керуючись положеннями статтей 175, 177, 185 ЦПК України, виходив з того, що ОСОБА_3 недоліки, вказані в ухвалі від 29.12.2018 року усунув частково.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.п. 12, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (частина друга статті 82 Закону про виконавче провадження). Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Дані норми не суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.5 ст. 174 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Тобто, докази обставин, якими позивач обгрунтовує свою скаргу, не обовязково мають бути надані, але обовязково мають зазначатись. Однак, ОСОБА_3 такі вимоги закону не були дотримані.

Крім того, скарги подаються на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, із зазначенням конкретної особи, дії якої оскаржуються. Оскільки, у скарзі ОСОБА_3 зазначено, що він оскаржує дії центрального відділу ДВС міста Вінниці без зазначення конкретної особи, бездіяльність якої він оскаржується і, відповідно, не зазначено докази бездіяльності зазначеної особи, то суд дійшов до вірного висновку про визнання скарги неподаною та повернення її скаржнику.

Крім того, згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не передбачено звернення особи в суд зі скаргою на дії або бездіяльністю державного виконавця з вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки така вимога розглядається в позовному порядку, а не при розгляді скарг.

Враховуючи зазначене судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складання повного судового рішення.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: С.Г. Копаничук