ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3745/19 Справа № 214/5822/17 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради,

розглянув розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2018 року, ухваленого суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 20 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконкому Саксаганської районної ради у місті Кривому Розі про стягнення моральної шкоди у сумі 25000 грн.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що він проживає у АДРЕСА_1. У вказану квартиру він вселився в 1987 році на підставі ордеру на житлове приміщення 3256 від 28.01.1987. В зв'язку з виникненням необхідності реєстрації за місцем проживання він протягом декількох років неодноразово завертався до відділу реєстрації проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради, проте неодноразово отримував відмову.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі №214/3040/17 за його позовом визнано протиправними дії виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо відмови в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 повноважним наймачем якої він є; зобов'язано виконавчий комітет зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2

Посилаючись на те, що протиправними діями відповідача, які призвели до неможливості зареєструватися за місцем його мешкання, йому завдано моральної шкоди, просив стягнути з виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради у відшкодування спричиненої моральної шкоди 25000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду,представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам чинного законодавства. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що відмова відповідача у реєстрації його місця проживання позбавила його права на участь у виборах, працевлаштуванню, оформлення субсидії, він вимушений був прикладати зусилля для відновлення порушеного права. Крім того, вважає помилковим висновок суду про необхідність залучення до участі у справі Державну казначейську службу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду, як законне та обгрунтоване залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2017 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії і дії виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо відмови в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 повноважним наймачем якої він є, визнані протиправними, отже ця обставина в силу ст. 82 ЦПК України є встановленою і не підлягала доказуванню. Вказана постанова набрала законної сили 25.07.2017 і є чинною(а.с.67-68).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що до участі у справі не залучено належного відповідача Державну казначейську службу.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дію чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

До суб'єктів відповідальності за цією нормою та нормами ст.ст.1173 ЦК України належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів ВР, Президента, Кабінету Міністрів, Верховної ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи .

При цьому, частиною першою статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Так, згідно з частиною першою статті 77 зазначеного Закону, шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Тому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, щодо обов'язкової участі у справі в якості співвідповідача Державної казначейської служби України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що заслуговують на увагу.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає такі складові елементи як: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже обов'язковими підставами для відшкодування майнової шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а для відшкодування моральної шкоди ще й вина органу державної влади в її заподіянні.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як видно з матеріалів справи, судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало законної сили, справа №214/3040/17 визнано протиправними дії виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 який є повноважним наймачем; зобов'язано виконавчий комітет зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2

Колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок неправомірної дії відповідача- виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання, в належній йому на праві власності квартирі, позивач зазнав душевних страждань, пов'язаних з необхідністю відновлення, впродовж тривалого періоду часу, свого порушеного права, що потребувало звернення до відповідних судових органів за його захистом, що в свою чергу, вплинуло на його звичний спосіб життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір шкоди визначений колегією суддів з урахуванням роз'яснень, наведених у Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Із дотриманням принципу розумності та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, та того факту, що порушене право позивача після звернення до суду за захистом порушених прав було відновлено, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 1000 грн., яка не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у скрутне матеріальне становище відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнути з Виконавчого комітету Саксаганської районної ради у місті Кривому Розі на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. ( одну тисячу гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: