ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/16210/16-ц

провадження № 22-ц/818/983/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року, постановлене під головуванням судді Мамалуй М.В. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14.04.2008 року станом на 15.12.2016 року в розмірі 874 912,76 грн. Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 13 135,76 грн. В інших вимогах відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року змінено, резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: «Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010-2/07-01-0352-08 від 14.04.2008 року в розмірі 32 954,52 доларів США (що еквівалентно 866 948,26 грн.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 31 852,19 доларів США (що еквівалентно 837 948,81 грн.), заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 1 102,33 доларів США (що еквівалентно 28 999,45 грн.), а також пеню у сумі 7 964,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 13 135,76 грн. - по 6 567,88 грн. з кожного». Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 14 633,21 грн. - по 7 316,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом порушено вимоги щодо заочного розгляду справи, оскільки відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи. Вважає, що розмір позовних вимог є завищений, визначений на основі наданої позивачем довідки, без розрахунків та актів звірки з відповідачем. Розрахунки сторін не співпадають.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року залучено ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» як правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до участі у справі за вищевказаним позовом (а.с. 108-109 т.2).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 370 ЦПК України закріплений порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи. Зокрема, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором, яке забезпечено договором поруки, укладеним позивачем із ОСОБА_3, належним чином не виконала, що є підставою для солідарного стягнення суми заборгованості за договором з відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010-2/07-01-0352-08, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 185 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів з кінцевим строком повернення кредиту до 14 квітня 2018 року (а.с.8-12 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, 14 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 010-2/07-01-0352/2-08 (а.с.23 т.1).

Згідно із розрахунком заборгованості, станом на 15.12.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 14.04.2008 року складає 32 954,52 доларів США та 7964,50 грн. (а.с. 35 т.1), з яких:

- заборгованість за тілом кредиту 31 852,19 доларів США (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 7038, 90 доларів США);

- заборгованість за відсотками 1 102,33 доларів США (в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 1089,71 доларів США);

- пеня за прострочення сплати тіла кредиту 7964,77 грн.(в тому числі розрахована пеня за тілом кредиту 7934.77 грн. та розрахункова пеня за відсотками 29, 27 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення суми заборгованості з Позичальника та Поручителя солідарно. При цьому розмір заборгованості доведений матеріалами справи і не спростований відповідачами.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянтів на те, що розмір позовних вимог є завищений, визначений на основі наданої позивачем довідки, без розрахунків та актів звірки з відповідачем, - є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надала до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог закону при заочному розгляді справи, - також не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. Ця сама адреса зазначена і у підписаному ОСОБА_2 кредитному договорі (а.с.8-12 т.1) та додатків до нього.

Як в заяві про перегляд заочного рішення суду, так і в заявах, поданих до суду першої інстанції, довіреності, виданої представникові (а.с.161-164 т.1, а.с.24-27 т.2), в апеляційній скарзі, - ОСОБА_2 зазначила свою адресу: АДРЕСА_1. Така ж адреса зазначена і в позовній заяві. Разом з тим, жодного повідомлення про вручення поштового відправлення за вказаною адресою з часу звернення до суду у грудні 2016 року до ухвалення цього рішення судом апеляційної інстанції, вона не отримувала, повідомлення поверталися до суду «як не вручене за закінченням терміну зберігання». Даних про зміну адреси проживання відповідачами до суду не надано.

Стаття 44 ЦПК України передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зокрема, суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, якщо вони спрямовані на затягування або перешкоджають розгляду справи чи виконанню судового рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недобросовісно користуються своїми процесуальними правами та належним чином не виконують процесуальних обов'язків, а саме: достоменно знали про наявність даної цивільної справи у провадженні судів, жодного разу не отримали судових повісток за місцем своєї реєстрації та проживання, хоча саме ця адреса зазначена відповідачкою у своїх заявах, нотаріальних документах та апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів зауважує, що справа вже розглядалась судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою позивача на оскаржуване заочне рішення, і відповідачі також ухилялися від отримання судових документів та явки до суду.

До суду апеляційної інстанції по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 відповідачі також жодного разу не з'явилися, хоча повідомлялися про розгляд справи шляхом відправлення повісток на зазначену ними адресу, а також представник

апелянта - ОСОБА_4 повідомлялася про розгляд справи телефонограмою.

Нормами процесуального законодавства встановлені розумні строки розгляду справи. Проте протягом тривалого часу знаходження справи у судах як першої, так і апеляційної інстанції, відповідачі жодного разу не з'явилися в судове засідання, що свідчить про намагання затягнути розгляд справи.

При цьому неявка до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вплинула на правильність рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з чим, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 04.04.2019 року.