ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерне товариство ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 року представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № KIF0GA (надалі - Кредитний договір) від 23.06.2018 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 46849,38 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.06.2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 10 червня 2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві приватної власності майно, а саме квартиру загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вказує, що 19.12.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Проте на сьогоднішній день задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки неможливо у звязку з застосуванням ДВС Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заборгованість за основним зобовязанням не погашена, відповідач ОСОБА_2 станом на 22.11.2018 року має заборгованість в розмірі 300287,86 дол.США. До теперішнього часу власниками предмету іпотеки є відповідачі, а тому позивач просить суд передати в управління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказану квартиру на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору, надати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» право на укладання будь-яких угод, повязаних з переданим в управління майном, в тому числі договорів оренди, угод з підприємцями для обслуговування квартири на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору, отримання коштів за даними угодами, а також зобовязати відповідачів передати іпотекодержателю правовстановлюючі документи на нерухоме майно на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору та інші необхідні для управління майном документи, надати фізичний доступ до переданого в управління майна (передати ключі, коди охоронної сигналізації тощо).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

31.01.2019 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідного якого вона заперечує проти позову та вказує, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2011 року задоволено позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, виселено її, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку, стягнуто судові витрати. Рішення суду перебувало на примусовому виконанні у ВДВС Фастівського МРУЮ, але в силу приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконане не було і вони з родиною залишилися проживати в квартирі, в єдиному житловому приміщенні, яке має їх сімя. Крім того, вказала, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як на підставу своїх позовних вимог посилається на ст. 34, 39 Закону України «Про іпотеку», проте передача квартири в іпотеку, яка за цільовим призначенням не призначена для використання повязаного із господарською діяльністю, отриманням продукції, плодів та доходів, тому за відсутністю такого обовязкового елементу немає підстав для передачі квартири в управління до її реалізації за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підсумовуючи, позивач ОСОБА_2 вказала, що квартира АДРЕСА_3, яка виступає в якості забезпечення зобовязань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, є єдиним житловим відповідачів та використовується родиною як місце постійного проживання, а тому не може бути передана в управління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою її реалізації.

В підготовчому судовому засіданні 06.03.2019 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вказано, що зобовязання за кредитним договором не виконуються, банк несе збитки, відповідачі не виконують зобовязання. Ті факти, що рішення суду про звернення стягнення не виконане у звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» знаходить своє підтвердження, проте не позбавляє права кредитора користуватися іншими засобами захисту своїх порушених прав. Посилання на ті факти, що ОСОБА_2 та її сімя досі проживають у предметі іпотеки, при цьому не погашають основне зобовязання, вказує на байдуже ставлення відповідачів до законів, рішень судів, договірних зобовязань. Просили задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

14.03.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, вказано, що оскільки в іпотеку передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих кредитних коштів, вимоги позивача про виселення їх без надання постійного житла є такими, що порушують вимоги ст. 109 ЖК Української РСР. Крім того, ОСОБА_2 вказала, що не може погодитися з доводами позивача про те, що вони свідомо уникають цивільно-правової відповідальності та не виконують рішення суду, оскільки квартира, яка виступає в якості забезпечення зобовязань за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, є їх єдиним житлом та використовується як постійне місце проживання. Вказала, що вони отримали кредит в іноземній валюті і враховуючи світову фінансову кризу в 2008 році та стрімкий ріст курсу долара США, позивач нічого не втратив, а вони стали незахищеною стороною кредитного договору та на даний час мають велику заборгованість перед банком, яку ніколи не відмовлялися погашати і по можливості її погашають. Просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2019 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засідання відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи, судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KIF0GA, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 46 849,38 доларів США. Крім того, 09 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладено Договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 19.12.2011 року вирішено в погашення заборгованості за кредитним договором № KIF0GA від 23.06.2008 року: звернути стягнення на предмет іпотеки: квартири 1 по загальною площею 70,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Фастів, вул. Трудова, буд.12, Київської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIF0GA00003881 від 10.06.2008р.) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири №1, яка розташована за адресою: м. Фастів, вул. Трудова, буд.12, Київської області, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Фастівського МВ ГУ МВС України у Київській області. Вказане рішення набрало законної сили 30.12.2011 року

На виконання вказаного рішення суду 11.06.2012 року був виданий виконавчий лист № 2-898/2011. Який був пред»явлений до виконання.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2017 року, ВП № 50010665, головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, на підставі п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому виконавчий лист підлягає поверненню стягувачу. Крім того вказано, що виконавчий лист може бути повторно предявлений для виконання в строк до 14.12.2020 року.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, постанова державного виконавця не оскаржувалася, виконавчі листи до суду не поверталися.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, представник позивача вказує, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київського області від 19.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_4, шляхом продажу предмету іпотеки, проте рішення суду виконати не має можливості у звязку із застосуванням ДВС Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконавчий документ був повернутий без виконання. Проте, як зазначає позивач, закон захищає кредитора і надає інші права, які сприяють досягнення основної мети при порушенні грошового зобовязання погашення боргу. А тому просив суд, передати в управління іпотечну квартиру на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

З рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2011 року, вбачається, що при його ухвалені, судом не було зазначено заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки повязаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, і ці обставини випливають із змісту договору іпотеки, Майновими поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_6 передано в іпотеку житлова квартира №1 житлового будинку №12 по вулиці Трудовій в місті Фастові Київської області, цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вказану квартиру відповідачі використовують для особистого проживання, яке є їх єдиним житлом.

Згідно ст..379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Право на житло є одним з найголовніших невід'ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в житловому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Зміст призначення житла визначається ст. 6 ЖК УРСР, відповідно до якого жилі будинки й жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Також забороняється надавати приміщення в жилих будинках для потреб промислового характеру (за новим ЦК - для потреб промислового виробництва).

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, оскільки предметом даного спору є передана в іпотеку житлова квартира, цільове використання якої не повязане із господарською діяльністю, отриманням продукції, плодів та доходів, тому не зважаючи на той факт чи звернуто стягнення на цей предмет іпотеки, підстав для застосування до цих правовідносин ст.34 Закону України «Про іпотеку» у суду немає.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.379 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви Акціонерного товариство ОСОБА_5 ПРИВАТБАНК (місцезнаходження м.Київ, вул.Грушевського, 1 Д, КОД , МФО №305299) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер: 7, прож.м. Фастів АДРЕСА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.номер: НОМЕР_1, прож.м. Фастів, АДРЕСА_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідент.номер: НОМЕР_2, прож: ІНФОРМАЦІЯ_4, про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей