Номер провадження: 22-ц/813/4823/19
Номер справи місцевого суду: 522/7233/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

02.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Гірняк Л.А., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_6 та додаткову угоду до цього договору від 28.10.2013 р. між ОСОБА_6, Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» і ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 826,81 (вісімсот двадцять шість грн. 81 коп.) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 826,81 (вісімсот двадцять шість грн. 81 коп.) гривень.

Вказане судове рішення 14.11.2017 року оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_7.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди - відмовлено.

Постанова апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року була оскаржена позивачем в суді касаційної інстанції.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року Постанову апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 25 лютого 2019 року ОСОБА_3, який участі у справі не приймав, подав апеляційну скаргу.

В скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення норм процесуального права, зазначивши, що суд вирішив питання про його права та обов'язки, однак не залучив до участі у справі.

На підставі зазначеного просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору інвестування №5/2/73 від 21.10.2013 року між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_6 та додаткової угоди до цього договору від 28.10.2013 року між ОСОБА_6, ДП «Дирекція верстатобуд» і ОСОБА_7; стягнути з ОСОБА_5 на його користь судові витрати.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист прав на звернення до суду здійснюється на всіх стадія цивільного процесу, в тому числі і на стадії апеляційного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 ч. 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов'язків».

З матеріалів справи вбачається, що апелянт ОСОБА_3 працював директором ДП «Дирекція верстатобуд» з 2003 року до 2014 року та укладав угоди саме в інтересах юридичної особи.

Під час розгляду, вищевказаної цивільної справи, судом першої інстанції не був залучений до участі в справі, діяв від імені ДП «Дирекція верстатобуд».

Апеляційну скаргу подав як фізична особа, права якої зазначеним рішенням не порушені.

Таким чином, у статті 6 ч. 1 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. the United Kingdom (Голдер проти Сполученого Королівства), § 36). «Право на суд» та право на доступ не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v. Greece (Філіє), § 59; De Geouffre de la Pradelle v. France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

Нормами національного закону надано право на оскарження в апеляційному порядку рішень суду, в тому числі фізичній особі, яка не брала участь у справі, якщо суд вирішив питання про її цивільні права та обов'язки.

В той же час, згідно зі ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на ефективний судовий захист - справедливий суд, разом з правом на доступ до суду, має особа, якщо справа стосується її «цивільних прав та обов'язків».

Таким чином, норми національного закону кореспондують ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини.

Беручи до уваги, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського Суду з прав людини в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в допуску ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції з підстав ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки порушена у суді справа не стосується цивільних прав та обов'язків апелянта.

Виходячи з того, що права ОСОБА_3 як фізичної особи не порушені, так як він діяв від імені ДП «Дирекція верстатобуд», у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з днянабрання нею законної сили.

Суддя Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк