Справа № 447/2485/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/3036/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа 447/2485/16

Провадження № 22ц/811/3036/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Миколаєві 4 квітня 2017 року (суддя Головатий А.П.)

у справі

за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення відшкодування,-

встановив:

2 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 квітня 2016 року в дорожньо-транспортній пригоді, з участю транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 здійснено на нього (позивача) наїзд. Внастідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні з 18 квітня по 16 травня 2016 року. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 затрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (УПСК) згідно полісу серії АІ 5197334. Він (позивач) повідомив відповідача про ДТП. Також подав заяву про виплату страхового відшкодування (що включає витрати понесені ним на лікування) з усіма необхідними додатками. Листом від 8 листопада 2016 року відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки не вважає ДТП страховим випадком. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати, загальна сума якої становить 13 245,60 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_3 13 245, 60 грн. відшкодування витрат на лікування; 662, 28 грн. моральної шкоди; 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що він здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3, однак суд не залучив його до розгляду даної справи як третю особу, чим порушив його законні права та інтереси. Стверджує, що він придбав для позивача ліки на суму 9 800 грн., 399 грн. 300 грн. Вказує, що його вини у даній ДТП немає. Зазначає, що провідував позивача у лікарні. 1 серпня 2016 року ОСОБА_3 написав заяву, нотаріально посвідчену, що не має жодних претензій до нього з приводу ДТП. Стверджує, що добровільно відшкодував потерпілому цю суму, а в даний час від нього вимагають ще раз відшкодувати шкоду у порядку регресу. Вказує, що отримав претензію від представника ПрАТ «УПСК» про відшкодування завданих збитків ПрАТ «УПСК» в розмірі 16 907,88 грн., оскільки компанія на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 4 квітня 2017 року здійснила виплату страхового відшкодування.

Належно повідомлені учасники справи в судове засідання не з»явилися. ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи з причини зайнятості адвоката з яким він уклав угоду на правничу допомогу, у іншій справі. Докази про це не надані. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників, оскільки докази про наявність поважних причин іх неявки відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 18 квітня 2016 року на автодорозі поблизу м. Новий Розділ відбулася ДТП під час якої водій автомобіля ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3, який рухався попереду нього у тому ж напрямку, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому правої стегнової кістки.

Згідно медичних карт стаціонарного хворого №2020 та №10643 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18 квітня по 16 травня 2016 року.

Наданими квитанціями стверджується, що у ході лікування позивач придбав на підставі рецептів та призначень медикаменти на загальну суму 3 445,60 грн.

Згідно рекомендації лікарів позивач придбав набір для остеосинтезу стегна, вартість якого згідно товарного чеку та квитанції становить 9800 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідачем згідно полісу №АІ/5197334, строк дії якого з 24 липня 2015 року по 23 липня 2016 року, розмір франшизи - 0.

Встановлено, що 26 вересня 2016 року представник ОСОБА_3 подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідачу.

3 жовтня 2016 року відповідач отримав заяву про виплату страхового відшкодування від представника позивача, до якої було долучено витяг з кримінального провадження №0000371, копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_3, копія пенсійного посвідчення, виписка з медичної карти хворого та перелік виписаних медикаментів, чеки про витрати на лікування, квитанція про оплату, накладна, виписка з ЄДР ФОБ ОСОБА_4, паспорт та довіреність представника.

8 листопада 2016 року відповідач надав відповідь позивачені, що не вбачає правових підстав для виплати страхового відшкодування позивачу, оскільки ДПТ, внаслідок якої позивачу було завдано тілесні ушкодження не є страховим випадком.

Постановою №0000371 від 19 квітня 2016 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Згідно із ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи наведені законодавчі положення внаслідок ДТП, в результаті якої шкода завдана дією джерела підвищеної небезпеки, настає цивільно-правова відповідальність незалежно від наявності вини його володільця.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов»язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

У ст. 35 цього Закону визначено перелік документів, які слід додати до заяви про виплату страхового відшкодування.

Встановлено, що позивачем такі документи подано відповідачу, однак, у виплаті страхового відшкодування було відмовлено.

Згідно із ст. 24 зазначеного Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров»ю.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини справи на підставі наданих доказів.

Судом першої інстанції взято до уваги надані позивачем на підтвердження його витрат для придбання набору для остеосинтезу стегна (а.с. 20) видаткової накладної №КА 16028-3 та квитанцію до прибуткового касового ордера №104 від 28 квітня 2016 року, що видані позивачу. Зазначені документи не спростовуються доданими до апеляційної скарги документами з такими ж реквізитами із зазначенням у них «ОСОБА_2 для ОСОБА_3М.», оскільки такі не були надані суду першої інстанції і не були предметом дослідження.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 4 квітня 2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді