Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 289/371/13-ц

провадження № 61-37240св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_7, Радомишльська міська рада Житомирської області,

треті особи: Державна міграційна служба Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області в складі судді Талько О. Б. від 27 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Державна міграційна служба Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання.

У квітні 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, Радомишльської міської ради Житомирської області, третя особа - ОСОБА_8, про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку повністю недійсним, договорів дарування частково недійсними та визнання права власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області в складі судді Свінцицького Л. В. від 21 жовтня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 10 грудня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у 1/8 частині житлового будинку.

Визнано частково недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,715 га з кадастровим НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1, укладений 10 грудня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у 1/8 частині земельної ділянки.

Визнано недійсним державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий Радомишльською міською Радою на прізвище ОСОБА_7 на підставі рішення № 310 від 24 травня 2012 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 95.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/16 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/16 частину земельної ділянки для обслуговування будинку за цією ж адресою.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/16 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/16 частину земельної ділянки для обслуговування будинку за цією ж адресою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вчинені позивачем дії щодо оскарження рішення суду першої інстанції

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, у травні 2018 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року відмовлено на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року відмовитина підставіпункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення районного суду у даній справі. У серпні 2018 року ОСОБА_4 повторно звернулася з апеляційною скаргою на вищевказане судове рішення. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження. Скаржник зазначає, що апеляційним судом не враховано наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Крім того, апеляційним судом не враховано, що позивачі за зустрічним позовом не мають права на частину спірного майна, у зв'язку із чим оскаржене рішення апеляційного суду, на думку скаржника, підлягає скасуванню.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Установлено, що рішення Радомишльського районного суду Житомирської області у даній справі було ухвалено 21 жовтня 2013 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, у травні 2018 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року відмовлено на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2018 року у даній справі.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 повторно подала апеляційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження передбачені у статті 358 ЦПК України.

Згідно вимог пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Установивши, що матеріали справи містять ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмову у відкритті апеляційного провадження за повторною апеляційною скаргою ОСОБА_4 на те саме судове рішення районного суду в силу вимог пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості оскарженого судового рішення спростовуються матеріалами справи, змістом ухвали апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2018 року, та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про існування, на думку скаржника, підстав для поновлення їх строку на апеляційне оскарження не необґрунтованими, оскільки при ухваленні оскарженого судового рішення апеляційний суд керувався вимогами пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України і не вирішував питання про поважність пропуску скаржником строку апеляційного оскарження.

Є безпідставними також доводи касаційної скарги про відсутність у позивачів за зустрічним позовом права на частину спірного майна, оскільки апеляційний суд, через невиконання скаржником вимог процесуального закону, був позбавлений можливості переглянути справу по суті в апеляційному порядку з урахуванням указаних доводів.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв