КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/5820/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Коробенко С.В.
760/410/19-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІПОРТ» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка СергіяОлексійовича на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в справі за скаргою Відкритого акціонерного товариства «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка Сергія Олексійовича в межах виконавчого провадження № 56137113, відкритого на підставі виконавчого листа у справі №760/5924/17 від 03.04.2018 року про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 року про стягнення з ВАТ «ТРАНСАЕРО» на користь ТОВ «СІТІПОРТ» 625802, 47 доларів США ,-

у с т а н о в и в :

У січні 2019 року боржник - ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро» подав до суду скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. у межах виконавчого провадження №56137113, відкритого на підставі виконавчого листа у справі №760/5924/17 від 03.04.2018 року про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 про стягнення з ВАТ «Трансаеро» на користь ТОВ «Сітіпорт» 625802,47 доларів США (16235881,86 гривень).

17 січня 2019 року конкурсним керуючим ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро» арбітражним керуючим Бєлокопитом О.В. подано додаткову заяву про зупинення звернення стягнення на підставі виконавчого листа, у якій він просив зупинити стягнення на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва у справі №760/5924/17 від 03.04.2018 року до моменту розгляду скарги на незаконні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О.; зупинити реалізацію арештованого майна, а саме Повітряного судна Boeing В737/524, серійний номер 28922, реєстраційний номер VP-BYOна період розгляду скарги. Зазначав, що Солом'янський районний суд м. Києва видав виконавчий лист у справі № 760/5924/17 від 03.04.2018 року про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 року в справі АС №611р/2015 про стягнення з ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на користь ТОВ «СІТІПОРТ» 625 802,47 доларів США. Виконавчий лист знаходився на виконанні приватного виконавця Лисенка С.О., який здійснює виконавче провадження ВП №56136970, що були об'єднані в зведене виконавче провадження ВП №56137113. Належне боржнику повітряне судно Boeing D737/524, продаж з торгів якого в межах виконавчого провадження №56137113 призначено на 14.02.2019 року, перебуває у заставі, що виникла на 8 місяців раніше рішення Арбітражу. Заставодавець - ПАТ «МІнБ» не надавав будь-якої згоди на реалізацію майна, що перебуває у нього в заставі. Вимоги ТОВ «Сітіпорт» на підставі Рішення арбітражу включені до реєстру вимог кредиторів в справі про банкрутство ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро», що розглядається Арбітражним судом с. Санкт-Петербурга і Ленінградської області. Приватним виконавцем Лисенком С.О. вже вдруге, після відновлення виконавчого провадження виставлене повітряне судно на торги, які призначені на 14.02.2019 року. У випадку не зупинення стягнення на підставі виконавчого листа виникнуть негативні наслідки для боржника: повітряне судно буде продано, унаслідок чого будуть порушені права заставного кредитора (ПАТ «МІнБ»), юридичний сенс зупинення виконання виконавчого листа в межах виконавчого провадження зникне. Також зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 08.01.2019 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року, якою скасовано ухвалу суду, що зобов'язувала приватного виконавця закінчити виконавче провадження №56136360.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року клопотання боржника задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа виданого Солом'янським районним судом м. Києва № 760/5924/17 від 03.04.2018 року про стягнення з ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро» на користь ТОВ «Сітіпорт» заборгованості до розгляду скарги по суті.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ТОВ «Сітіпорт» та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сітіпорт» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що інформації про те, що ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро» є боржником не внесена до Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2011 року № 3018/5. Судом першої інстанції не було з'ясовано дану обставину. Приватний виконавець повинен керуватися у своїй діяльності, особливо при перевірці суб'єктів на рахунок ліквідації/банкрутства, офіційною інформацією з офіційних джерел. При цьому, заявник не надав до суду жодного доказу з офіційних джерел, який би підтвердив факт його банкрутства. Заявником не було надано жодних документів та належних доказів, на підставі яких, заява про зупинення звернення стягнення на підставі виконавчого листа підлягала б задоволенню.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, судові витрати покласти на ВАТ «Авіаційна компанія «Трансаеро», посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Указує, що спір з тих же підстав, з того ж самого предмету спору та між тими самими сторонами вже розглядається Верховним судом (справа № 760/13211/18-ц). Разом з тим, скаржник подав декілька однакових скарг і всі вони прийняті до розгляду. Такі дії заявника спрямовані для створення перешкод у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили. У свою чергу, приватний виконавець, як особа, якій надано право від імені держави здійснювати виконання рішень судів, зобов'язаний виконувати рішення суду України, яке набрало законної сили та не затягувати процес виконання рішення.

У відзиві на апеляційні скарги представник ВАТ «АК «Трансаеро» зазначив, що з зазначеної аналітики апеляційний скарг приватного виконавця та стягувача, вочевидь видно, що в них немає жодного доводу щодо протиправності оскаржуваної ухвали. Тоді як, для обґрунтування своєї позиції щодо протиправності Оскаржуваної ухвали, мали б: спробувати спростувати факт перебування повітряного судна Boeing В737/524 в заставі ПАТ «Московський Індустріальний Банк» та факт відсутності згоди Заставодержателя на реалізацію заставного майна; довести факт повернення Арбітражним судом м.Санкт-Петербурга і Ленінградської області виконавчого листа приватному виконавцю; довести факт наявності на території України іншого майна та/або коштів боржника на, які може бути звернуто стягнення; довести Київському апеляційному суду, що у діях приватного виконавця відсутня протиправна поведінка та порушення ЗУ «Про виконавче провадження», тобто довести, що в разі скасування оскаржуваної ухвали повітряне судно не буде реалізоване до перегляду Верховним Судом постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року по справі №760/13211/18. Однак, ні стягувачем, ні приватним виконавцем не наведено жодного підтвердженого доказами або законодавством факту, який свідчив би про протиправність оскаржуваної ухвали. У свою чергу, конкурсний керуючий Трансаеро вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням вимог законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, з урахуванням поведінки сторін виконавчого провадження, у тому числі протиправної поведінки приватного виконавця, з метою забезпечення прав сторін виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників стягувача, боржника та приватного виконавця, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Установлено, що на виконанні приватного виконавця Лисенка С.О. перебуває виконавчий лист № 760/5924/17 від 03.04.2018 року про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 року в справі АС №611р/2015 про стягнення з ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на користь ТОВ «СІТІПОРТ» 625 802,47 доларів США.

08.01.2019 року до Солом'янського районного суду м. Києва ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» подано скаргу на неправомірні дії (бездіяльність) приватного виконавця Лисенка С.О. щодо здійснення примусового виконання рішення арбітражу, а також 17.01.2019 року додаткову заяву про зупинення звернення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна, зміст якої наведено вище.

21.01.2019 року суд першої інстанції задовольнив заяву ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» та зупинив стягнення на підставі виконавчого листа № 760/5924/17 від 03.04.2018 року про стягнення з ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на користь ТОВ «СІТІПОРТ» 625 802,47 доларів США.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд першої інстанції встановив, що ухвалою Солом'янського районного суд м. Києва від 20 липня 2017 року у справі №760/5924/17 надано дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Авіаційна компанія «Трансаеро» (Російська Федерація) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіпорт» заборгованості в сумі 625802,47 доларів США (16235881,86 гривень).

На підставі вказаної ухвали був виданий виконавчий лист від 03.04.2018, і постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києві Лисенка С.О. від 06.04.2018 було відкрите виконавче провадження №56136360.

Ухвалою суду від 06.09.2018 було зобов'язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка Сергія Олексійовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження №56136360 у зв'язку з визнанням боржника (Відкритого акціонерного товариства «Авіаційна компанія «Трансаеро») банкрутом. Зазначена ухвала була скасована постановою Київського апеляційного суду міста Києва, проте Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2019року дія зазначеної постанови зупинена.

За обставин, правомірність яких оспорюється заявником, приватним виконавцем було відновлене виконавче провадження №56136360, призначено торги з метою продажу належного боржнику повітряного судна Boeing D737/524, серійний номер 28922, реєстраційний номер VP-BYO.

Задовольняючи заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа , суд виходив з того, що надані боржником документи в цілому підтверджують обставини викладені у скарзі та підстави оскарження дій приватного виконавця, хоча, очевидно, мають бути розцінені в подальшому з урахуванням позицій інших учасників справи та наданих ними доказів. В той же час, погодивсяіз тим, що проведення торгів з реалізації арештованого в межах виконавчого провадження майна повітряного судна Boeing D737/524, призначених на 14 лютого 2019 року, очевидно, може призвести до порушення прав боржника у випадку визнання в подальшому скарги обгрунтованою. Відтак, з метою запобігання порушенням прав сторін виконавчого провадження, зокрема боржника, суд вважає обґрунтованим клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа від 03.04.2018 року.

При цьому суд послався на п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до якої до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Проте колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід'ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов'язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Установлено, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 21.01.2016 року в справі АС №611р/2015 про стягнення з ВАТ «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на користь ТОВ «СІТІПОРТ» 625 802,47 доларів США, набрало законної сили та на його виконання, у порядку передбаченому чинним законодавством видано виконавчий лист № 760/5924/17 від 03.04.2018 року, який з 06.04.2018 року знаходиться на виконанні у приватного виконавця Лисенка С.О..

Статтею 447 ЦПК України , визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрали законної сили.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Системний та логічний аналіз зазначених норм у їх сукупності свідчить про те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи скаргу на дії державного, приватного виконавця у порядку ст. 447-453 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов'язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію, а тому зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист або при оскарженні виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Проте, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та безпідставно задовольнив заяву ВАТ «Трансаеро» про зупинення звернення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ВАТ «Трансаеро» просило зупинити стягнення на підставі виконавчого листа та зупинити реалізацію арештованого майна, розглянувши дану заяву суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення заяви та зупинив стягнення, зазначивши в мотивувальній частині ухвали про те, що проведення торгів з реалізації арештованого в межах виконавчого провадження майна повітряного судна Boeing D737/524, призначених на 14 лютого 2019 року, очевидно, може призвести до порушення прав боржника у випадку визнання в подальшому скарги обґрунтованою, тобто фактично допустив забезпечення скарги.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Отже зупинення продажу майна, як захід забезпечення позову, застосовується у випадках розгляду справ, пов'язаних із встановленням належності арештованого майна, унаслідок чого при розгляді скарги на дії державного, приватного виконавця, суд не наділений повноваженнями зупиняти реалізацію арештованого майна.

За таких обставин, ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, унаслідок чого вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення заяви ВАТ «Трансаеро» про зупинення звернення стягнення на підставі виконавчого листа та зупинення реалізації арештованого майна без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІПОРТ» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка Сергія Олексійовича задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву Відкритого акціонерного товариства «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №760/5924/17, виданого Солом'янським районним судом міста Києва в справі №760/5924/17 від 03.04.2018 року про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Авіаційна компанія «ТРАНСАЕРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІПОРТ» заборгованості та про зупинення реалізації арештованого майна, а саме: Повітряного судна Boeing В737/524, серійний номер 28922, реєстраційний номер VP-BYO - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук