Провадження № 2/761/1992/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Мусійчук В.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України з 07 жовтня 2013 року по теперішній час. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, бабуся позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На момент смерті ОСОБА_5 фактично проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті залишилось майно, зокрема, вказана вище квартира. Все своє майно покійна бабуся заповідала позивачу, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. від 29.01.2013 року за реєстром № 127. Позивач на момент смерті ОСОБА_5 не проживав разом з останньою, оскільки перебував в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України. Згідно відповіді № 08/11089 від 08.06.2018 року, відповідно до журналу реєстрації довіреностей (заяв) ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України та матеріалів особової справи 24 лютого 2017 року за № 22 за підписом начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України та підозрюваним ОСОБА_4 була направлена заява до державної нотаріальної контори № 1 міста Києва. Однак, з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла відповідь на адресу ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України, згідно якої позивачу стало відомо про пропуск строку для прийняття спадщини. Окрім того, позивачу відомо, що спадкова справа № 1032/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заведена 21.11.2016 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою. Позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не мав змоги самостійно фізично прибути до нотаріальної контори, оскільки з 07 жовтня 2013 року по теперішній час, утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України.

Тому, позивач просив суд визначити йому додатковий строк для звернення до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори терміном у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5.

Ухвалою судді від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача 2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

У судове засідання відповідач 1, третя особа не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, від представника відповідача 1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно якого просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що не є належним відповідачем, оскільки існує спір між спадкоємцями, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства, від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 2, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На момент смерті ОСОБА_5 фактично проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КК «Центр комунального сервісу» від 19.11.2016 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_2.

У відповідності до заповіту посвідченого 29.01.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 127, яким померла ОСОБА_5 на випадок смерті зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4.

Згідно відповіді № 08/11089 від 08.06.2018 року, відповідно до журналу реєстрації довіреностей (заяв) ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України та матеріалів особової справи 24 лютого 2017 року за № 22 за підписом начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України та підозрюваним ОСОБА_4 була направлена заява до державної нотаріальної контори № 1 міста Києва про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5.

15.03.2017 року з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла відповідь на адресу ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України, згідно якої позивачу було повідомлено про пропуск строку для прийняття спадщини та про наявність спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини впродовж строку встановленого законом.

Позивач зазначає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не мав змоги самостійно фізично прибути до нотаріальної контори, оскільки з 07 жовтня 2013 року по теперішній час, утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України.

Відповідно відповіді ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України №11089 від 08.06.2018 року згідно облікових даних картотеки Київського слідчого ізолятора ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України з 07.10.2013 року по теперішній час.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Нотаріуси вчиняють нотаріальні дії передбачені ст. 34 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

Відповідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що позивачем доведено, що строк для прийняття спадщини було ним пропущено з поважної причини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, ст. ст. 229, 1216, 1217, 1218, 1261, 1270, 1272, 1273, 1274 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ), ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 03.04.2019 року.

Суддя