ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/736/19 Справа № 201/9899/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, та визнання права користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, та визнання права користування житлом.

В обґрунтування своїх вимог, уточнюючи позовні вимоги, посилався на те, що він з 2007 р. проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра. Позивач та ОСОБА_2 проживали разом, вели спільне господарство, утримували квартиру у належному стані, сплачували комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Останні роки перед смертю ОСОБА_2 тяжко хворіла, не працювала, знаходилась на повному утриманні позивача, який власним коштом сплачував усі комунальні платежі. Тому, позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, та визнати право користування житлом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факт ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 2007р. по 2014р.

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 для переоформлення особового рахунку за цією адресою.

Зобов'язано Виконавчий комітет Соборної районної ради у м. Дніпро укласти договір найму на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження та відкрити особовий рахунок.

Не погодившись з рішенням суду, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що як вказує позивач, він з 2007 р. проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1.

Вказана квартира знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.05.2014р. (а.с. № 13).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, вели спільне господарство. Перед смертю ОСОБА_2 тяжко хворіла, не працювала, знаходилась на повному утриманні позивача, який власним коштом її поховав.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48611171 від 01.08.2017р., наданої в.о. завідуючої Першою ДДНК, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину на на ім'я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відсутні (а.с. № 30, 31).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду належні та допустимі докази, з яких вбачається, що дійсно він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з ОСОБА_2, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 2007р. по 2014р.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, слени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Так, у матеріалах справи наявна довідка про склад сім'ї та місце реєстрації від 24.01.2017 за №2758, видана ОСОБА_3, з якої вбачається що він є сином ОСОБА_2 та з 12.11.1992 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Отже документально підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_2 до складу її сім'ї входив лише син - ОСОБА_4

Суд першої інстанції вважав встановленими обставинами поховання ОСОБА_2 за власний кошт ОСОБА_1

Проте, відповідно до статті 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера.

Разом з тим, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.03.2018 за №6560/04-01/27 встановлено, що 22.05.2014 ОСОБА_3 звернувся до управління з заявою щодо виплати допомоги на поховання ОСОБА_2 На підставі наданих документів ОСОБА_3, який мешкав за адресою: АДРЕСА_2, для виплати допомоги на поховання ОСОБА_2, управлінням оформлено та видано разове доручення для виплати допомоги на поховання в розмірі двомісячної пенсії.Відповідно до копії актового запису про смерть ОСОБА_2 за №3501 від 14.05.2014 року вбачається, що з відповідною заявою про видачу актового запису звернувся саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 з 27.04.2015 перебуває на обліку Центру обліку бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання.

При заповненні облікової картки №32 Міського центру соціальної допомоги та обов'язків особи, взятої на облік у міському центрі соціальної допомоги ОСОБА_1 зазначено останній місцем проживання: АДРЕСА_3. Соціальних зв'язків із ОСОБА_2 чи її сином - ОСОБА_3 позивач не показав.

Не знаходять підтвердження матеріалами справи і інші висновки суду першої інстанції, зокрема щодо перебування ОСОБА_2 на повному утриманні позивача, оплати останнім комунальних рахунків та ведення ним спільного господарства з ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Натомість, матеріали справи не містять письмової згоди сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Отже, висновок суду першої інстанції про наявне у ОСОБА_5 право користування квартирою за вказаною адресою також не підтверджено належними доказами.

Статтею 106 ЖК Української РСР визначено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо укладення договору найму квартири, позивачем не надано доказів звернення до уповноважених органів з відповідними заявами.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, зобов'язання Виконавчого комітету Соборної районної ради у м. Дніпро укласти договір найму на квартиру за вказаною адресою з позивачем є порушенням принципу свободи договору та втручанням у дискреційні повноваження відповідного органу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому колегія суддів вважає за необхідне судовий збір за подання позову залишити за позивачем та стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 880,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства, та визнання права користування житлом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 880,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко