УХВАЛА

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 523/3584/17

провадження № 61-4853ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору,

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на його користь 13 803, 09 грн кредитної заборгованості.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила розірвати кредитний договір, укладений 08 червня 2011року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2018 рокупозов ПАТ КБ «ПриватБанк»задовольнено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 червня 2011 року у сумі 13 803, 09 грн.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк»задоволено. Розірвано кредитний договір № б/н від 08 червня 2011 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року у частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості змінено. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»в частині стягнення із ОСОБА_1 штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн та штрафу (процентна складова) у сумі 633, 48 грн відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору відмовлено. В інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України). Ціна позову у цій справі у частині вимог про стягнення кредитної заборгованості становить 13 803, 09 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа у частині вимог про стягнення кредитної заборгованості є малозначною в силу вимог закону.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд касаційної інстанції вважає, що ця справа у частині вимог про розірвання кредитного договору є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Із урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель