Єдиний унікальний номер 264/2566/18
Номер провадження 22-ц/804/1115/19
Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей,

в с т а н о в и в :

14 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Кальміуський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі Кальміуський районний у м. Маріуполі ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей

Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2003 року по 12.10.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, батьком яких зазначений він, а матір'ю - відповідач по справі. Оскільки їх сімейні відносини після реєстрації шлюбу не склалися, вони мешкали окремо, а не як родина, вважає, що не може бути біологічним батьком дітей, тому просив виключити відомості про нього як про батька з актового запису про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки відповідач була ініціатором розірвання шлюбу, у нього виникли сумніви, що він є біологічним батьком дітей. В ході розгляду справи у суді першої інстанції ним було заявлено клопотання про призначення по справі судово-медичної експертизи для визначення батьківства по методу молекулярно-генетичного аналізу ДНК людини, проведення якого просив доручити експертам Запорізького НДЕКЦ при МВС України, однак суд на власний розсуд, доручив проведення експертизи Дніпропетровському обласному бюро судово-медичної експертизи. Згідно висновку експерта він може бути біологічним батьком дітей на 99,999%. З висновками експертизи він в повному обсязі не був ознайомлений, а тому помилково 11.02.2019 року написав заяву про те, що він просить розглядати справу без його участі. 13.02.2019 року ним була подана заява до суду першої інстанції, в якій він просив надати йому час для ознайомлення з висновками експертизи та для надання заперечень, однак йому повідомили, що рішення по справі вже прийнято. Суд першої інстанції безпідставно позбавив його права на ознайомлення з висновками експертизи та надання своїх заперечень або клопотань про призначення повторної експертизи саме у тій експертній установі, в якій просив у своєму клопотанні.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення та телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм апеляційного суду.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутність кровного споріднення між ним та дітьми. Висновком експерта доведено батьківство позивача ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2003 року, який у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 12.10.2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області був розірваний, актовий запис № 309. (а.с.6). Під час перебування сторін у шлюбі народились діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження та актовими записами № 52 та № 236, в яких батьком зазначений позивач ОСОБА_1, а матір'ю - відповідач ОСОБА_2.(а.с.7,8). Запис про батька дитини зроблений відповідно до ст.122 СК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції вважає їх повними, а висновки відповідними.

Доводи позивача що оскільки відповідач була ініціатором розірвання шлюбу, у нього виникли сумніви, що він є біологічним батьком дітей нічим не підтверджені.

Доводи позивача що суд на власний розсуд, доручив проведення експертизи Дніпропетровському обласному бюро судово-медичної експертизи неспроможні.

Відповідно до ч.3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

В судовому засіданні апеляційної інстанції зі слів відповідача було встановлено, що вона заперечувала проти проведення експертизи в установі запропонованій позивачем.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

В.П. Принцевська