Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.03.2019 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/467/18

провадження № 2/448/226/19

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат та стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року частково задоволено її, позивачки позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 та постановлено збільшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 06.04.2009 року, та стягувати з останнього в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 06.07.2005р.н. у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з моменту набранням рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що як добровільно так і примусово рішення суду відповідачем не виконується, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 21 600 грн., про що подала відповідний розрахунок.

Вказує, що у сина ОСОБА_3 в період 2017-2018 років було діагностовано дерматологічне захворювання «Псоріаз», «Вегето-судинна дистонія», «Внутрішньо черепна гіпертензія», «Невралгія». Для лікування виявлених захворювань, призначено відповідні медичні препарати. Загальна сума витрат на придбання медичних препаратів становить 4479,32 грн.

Покликається на те, що відповідач категорично заперечує понесені нею витрати на придбання «брекитів» для вирівнювання прикусу та припинення деформації зубів сина, що становить 7 000 грн. Добровільно приймати участь у компенсації додаткових витрат повязаних з лікуванням сина ОСОБА_3 відповідач не бажає, свідомо ухиляється від виконання батьківського обовязку. При цьому частину коштів в розмірі 1500 грн. відповідачем все таки відшкодовано, при цьому залишилось відшкодувати 2000 грн.

Зазначає, що з часу ухвалення судом рішення від 25.01.2013 року змінилось її матеріальне становище, у звязку із збільшенням цін на продукти харчування, на непродовольчі товари (засоби гігієни, медикаментозні засоби, засоби захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засоби для влаштування побуту), на послуги (житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші), її, позивача витрати на задоволення щомісячних потреб дитини збільшились, а відтак матеріальне становище погіршилось.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача в її користь частину додаткових витрат на придбання зубних «брекитів» в розмірі 2000 грн. і придбання медичних препаратів в розмірі 2239,66 грн.; стягнути з відповідача в її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 21600 грн., а також сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк скористався. У вказаному відзиві зазначив, що заперечує щодо збільшення розміру аліментів, оскільки збільшення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не є підставою щодо збільшення розміру аліментів. Також зазначив, що не відповідають дійсності твердження позивача про існування заборгованості по сплаті аліментів, так як він справно, щомісячно, сплачує аліменти і станом на жовтень 2018 року в нього міститься переплата по аліментах в сумі 360 грн. Щодо стягнення додаткових витрат на «брекитну систему» в розмірі 2000 грн., то позивач зазначила, що таку придбала у 2017 році за 7 000 грн., однак не надала жодного підтверджуючого доказу про факт купівлі. Покликався і на те, що для лікування виявлених у сина ОСОБА_3 захворювань призначено відповідні медичні препарати. Однак, додані позивачем квитанції нечитабельні. Додано і квитанцію за 2016 рік, в той час як згідно медичної книжки та посилань позивача захворювання виникли у 2017-2018 роках. Крім того, значна кількість препаратів, котрі є на квитанціях не відображені у медичній книжці хворого. З огляду на вищенаведене, відповідач ОСОБА_2 просив у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі за безпідставністю.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2, у якій зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів у встановленому законом розмірі для дитини відповідного віку. Вказувала, що відповідач 56 днів перебував на території Європейського союзу, що в свою чергу свідчить про те, що його матеріальний стан не погіршився, а тому немає підстав вважати, що він не в змозі сплачувати аліменти в збільшеному розмірі. Щодо покликань відповідача на відсутність заборгованості по сплаті аліментів, то у матеріалах справи міститься довідка надана Личаківським відділом ДВС м.Львова, за змістом якої у відповідача є наявна заборгованість по сплаті аліментів на підставі рішення Мостиського районного суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини, що зазначені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, при цьому посилався на поданий ним на адресу суду відзив. Вважає даний позов необґрунтованим.

Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини такої, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25.01.2013 року рішенням Мостиського районного суду Львівської області по справі №1314/1548/2012 було задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.04.2009 року та постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, 06.07.2005р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісяця, починаючи з моменту набранням рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Слід зазначити те, у зв'язку із тим, що дитина підросла, витрати на її утримання значно збільшились, а також через збільшенням рівня інфляції, присуджені аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн. не забезпечують утримання такої на належному рівні, тому позивач змушена звернутися до суду із даним позовом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України).

Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, слід збільшити встановлений раніше розмір аліментів, що призначений відповідачу до сплати на утримання дитини.

Встановивши, що відповідачу ОСОБА_2 встановлено рішенням суду сплачувати аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3, 06.07.2005р.н., в розмірі 600 грн. щомісячно, суд прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1, отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст.182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері позивача ОСОБА_1, з якою проживає дитина, що відповідачем не заперечувалося в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2, підлягає збільшенню до 1000 грн. щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін та дитини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо стягнення з відповідача у користь позивача додаткових витрат на придбання медичних препаратів на суму 2239, 66 грн., суд зазначає таке.

В судовому засіданні встановлено, що у сина позивача ОСОБА_3 в період 2017-2018 роки було діагностовано дерматологічне захворювання «Псоріаз», «Вегето-судинна дистонія», «Внутрішньо черепна гіпертензія», «Невралгія». Для лікування виявлених захворювань, призначено відповідні медичні препарати. Загальна сума витрат на придбання медичних препаратів становить 4479,32 грн., при цьому позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2239,66 грн., що становить половину суми витраченої на лікування сина ОСОБА_3, 2005р.н.

Відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати додаткові витрати на лікування сина про що підтвердив і в судовому засіданні.

Оплата позивачем ОСОБА_1 витрат на лікування сина підтверджується рахунками та чеками про оплату, які подано останньою до матеріалів справи.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Позивачем ОСОБА_1 надані суду квитанцій на придбання ліків на загальну суму 4479,32 грн., яку суд бере до уваги лише частково, оскільки не з усіх медичних чеків та іншої наданої медичної документації зрозуміло кому вони були придбані, за який саме період, а також яких саме хворіб стосуються, тощо.

Враховуючи захворювання неповнолітнього ОСОБА_4, стан здоровя дитини, методи лікування, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача частину витрат понесених позивачем ОСОБА_1 на дитину для її лікування у розмірі 1100,66 грн.

Щодо стягнення з відповідача у користь позивача додаткових витрат на придбання «брекит системи» для виправлення прикусу дитини на суму 2000 грн., суд зазначає таке.

У позовній заяві та наданих у судовому засіданні поясненнях позивач ОСОБА_1 вказує, що у 2017 році вона придбала за 7000 грн., «брекит систему» для виправлення прикусу сина ОСОБА_3, про що подала довідку ТзОВ «Науково-медична фірма» «Авіцена М», у якій зазначено що ОСОБА_4 потребує корекцію прикусу та форм зубних рядів. Вартість лікування 7000 грн.

Однак, суд вважає, що всупереч вимогам ЦПК Україна, позивач ОСОБА_1 не надала жодного підтверджуючого доказу про факт купівлі чи оплати «брекит системи» для сина ОСОБА_3. Щодо вищевказаної довідки ТзОВ «Науково-медична фірма» «Авіцена М», то у такій лише зазначено, що дитина потребує корекцію прикусу з використанням брекит системи, вартістю лікування 7000 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на придбання брекит системи для виправлення прикусу дитини, не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача ОСОБА_1 права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами.

Щодо стягнення заборгованості з відповідача в користь позивачки по сплаті аліментів, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, котрий міститься в матеріалах справи, заборгованість відповідача по аліментам складає 21 600 грн.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, а тому просить стягнути з нього суму заборгованості по сплаті аліментів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивач ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.79-91, 194-197 СК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК).

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. (ч.2, 4 ст.194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст.194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст.187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права ОСОБА_1, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обвязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведені обставини в сукупності, то суд приходить до висновку, що позов позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат та стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення.

У відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити (збільшити) розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25 січня 2013 року по справі №1314/1548/2012, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 та стягувати з ОСОБА_2, 30.11.1979р.н., зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, 26.10.1981р.н., жительки с.Берегове Мостиського району Львівської області, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 06.07.2005р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду.

Виконавчий лист виданий на виконання рішення Мостиського Районного суду Львівської області від 25.01.2013 року по справі № 1314/1548/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.11.1979р.н., жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, 26.10.1981р.н., жительки с.Берегове Мостиського району Львівської області додаткові витрати на дитину - сина ОСОБА_3, 06.07.2005р.н., одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат (придбання зубних брекетів та медичних препаратів) у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 66 коп.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.11.1979р.н., жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, 26.10.1981р.н., жительки с.Берегове Мостиського району Львівської області, витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1, 26.10.1981р.н., реєстраційний номер облікової картки платника податків 0, жителька Львівської області, Мостиського району, с.Берегове.

Відповідач: ОСОБА_2, 30.11.1979р.н., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 04.04.2019 року.