КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4294/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Київ

справа № 759/13481/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Величко Т.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_3 за місцем її проживання: АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2012 року, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року. Від даного шлюбу сторони маютьдвох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала, що з 2010 року вона з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю в однокімнатній квартирі батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_2, однак починаючи з 2013 року, після народження сина ОСОБА_5 між нею та відповідачем все частіше почали виникати сварки, які були викликані поведінкою відповідача, а саме: він не приділяв достатньої уваги сім'ї, дітям, часто приходив напідпитку, не допомагав, його дратували побутові проблеми та стан здоров'я сина.

Зауважувала, що син ОСОБА_5 народився зі значними вадами розвитку, на даний час він визнаний інвалідом дитинства у зв'язку з відсутністю мовлення, розгальмованістю, стереотипії, не здатністю до самообслуговування та нічним безсонням - дитячий аутизм, загальне недорозвинення мови, потребує постійного стороннього нагляду.

Вказувала, щоб огородити дітей від негативного впливу її з відповідачем відносин, потребуючи допомоги, яку постійно можуть надавати тільки її батьки, вона була вимушена з дітьми переїхати до своїх батьків, що проживають за адресою: АДРЕСА_1, де є всі умови для повноцінного утримання і виховання дітей, поряд з квартирою знаходиться дача, де діти можуть більше часу знаходитися на свіжому повітрі і будуть в безпеці, під наглядом бабусі і дідуся, які мають змогу надавати допомогу у догляді за дітьми, де створені всі умови для проживання дітей.

Посилалася на те, що вона позбавлена можливості працювати, так як син - інвалід потребує постійного материнського нагляду та догляду, не може відвідувати дитячий заклад і поки що не здатний спілкуватися за діагнозом ні з ким, крім неї. Старша донька може відвідувати дитячий заклад або перебувати з нею або з бабусею та дідусем вдома.

Вказувала, що діти на даний час перебувають в спокійній обстановці, доглянуті, забезпечені всім необхідним, вона ніколи не чинила і не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми, а тому посилаючись на ст.ст.151, 153, 157, 159, 161 СК України просила заявлені вимоги задовольнити.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він переконаний, що діти повинні проживати разом з ним в квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, що находиться за адресою:АДРЕСА_2, в якій створено всі належні умови для проживання та розвиткудітей.

Посилався на те, що він любить своїх дітей, має змогу забезпечувати їх всім необхідним, оскільки працює, він слідкує за станом здоров'я дітей, розвитком, виховує та піклується про них, має психологічний контакт, прив'язаність один до одного.

Просив врахувати суд, що син ОСОБА_5 знаходиться на обліку в лікарні у місті Києві і раціональніше було б дитину не знімати з обліку, а визначити його місце проживання з батьком для забезпечення належного лікування.

Виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо свої дітей, можливості батьків створити належні умови для виховання дітей, вважає, що проживання малолітніх дітей з ним відповідатиме інтересам дітей.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір'ю ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, проведеного службою у справах дітей Святошинської РДА в місті Києві, відповідно до якого, житлово-побутові умови у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 придатні для проживання дітей, створено всі належні умови для їх розвитку, не взяв до уваги майновий стан батьків, інтереси дітей, що мають істотне значення для справи.

Вказував, що судом у оскаржуваному рішенні було зазначено те, що діти мають особисту прихильність до матері, проте не наведено жодних доказів щодо вказаного доводу, а тому вважає, що суд при ухваленні рішення зробив висновки на припущеннях.

Просив врахувати, що позивач не має постійної роботи та заробітку, у позовній заяві остання вказала, що на даний час не має будь-яких коштів для існування.

Вважає, що за місцем проживання дітей з ним, а саме у місті Києві, у останніх буде більше можливості щодо їх особистого розвитку та належної високопрофесійної допомоги, ніж за місцем проживання дітей разом з матір'ю.

В поданому представником позивача відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 зазначено, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказувала, що необхідно врахувати, що позивач повністю присвятила себе догляду за дітьми і сумлінно виконує свої материнські обов'язки і не перешкоджає відповідачу виконувати батьківські обов'язки. Зазначала, що відповідач з 2016 року тільки двічі бачив дітей, по телефону і скайпу спілкується з ними рідко.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області до суду надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу у відсутність їх представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності третіх осіб відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання дітей з матір'ю буде максимально відповідати їх інтересам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 18 лютого 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Малолітній ОСОБА_5 є інвалідом дитинства, що підтверджено письмовими доказами страждає на дитячий аутизм, недорозвинення мови, перебуває під наглядом лікаря психіатра, перебуває на медикаментозному постійному лікуванні, рекомендовано психологокорекція довготривало (т.1 а.с.9-11, 113-115).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 вказувала, що з 2010 року вона з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю в однокімнатній квартирі батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_2, в подальшому після погіршення відносин з відповідачем вона з дітьми переїхала до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1.

З довідки форми №3, виданої КК «Центр комунального сервісу» від 23 листопада 2016 року №02/08/2-5787 вбачається, що малодітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.85).

Зазначена квартира є приватизованою та належить у рівних частках (по 1/4) відповідачу ОСОБА_1, його матері - ОСОБА_7, його батькові - ОСОБА_5 та його сестрі - ОСОБА_5

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача у вказаній квартирі проживають: відповідач, його мати - ОСОБА_7, його батько - ОСОБА_5, його сестра - ОСОБА_5 та також проживає його нова дружина та дитина від другого шлюбу.

З акту обстеження умов проживання від 14 грудня 2016 року, складеного представниками органуопіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що квартира АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати, житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1 створено належним чином (т.1 а.с.95).

Малолітні діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського районуЧернігівської області від 28 жовтня 2016 року №2193 (т.1 а.с.207-а).

Вказана квартира належить на праві власності (по 1/5 частині) позивачу, її батькам та сестрам.

13 грудня 2016 року органом опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області було складено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається, що вказана квартира є двокімнатною, у ній проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_8 - батько позивача, ОСОБА_9 - мати позивача, сама позивач. Малолітні: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 лише проживають за даною адресою.

Умови проживання у квартирі задовільні. Для дітей облаштована окрема кімната, є місце для сну, ігор та відпочинку. Діти забезпечені одягом, взяттям. Діти мають в достатній кількості іграшки та книги. Створені всі умови для життя та повноцінного розвитку (т.1 а.с.70).

Відповідно до висновку Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області від 13 грудня 2016року №02-16/2779 щодо визначення місця проживання дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'юОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.68-69).

При цьому, у даному висновку зазначено, що розлучення малолітніх дітей (брата та сестри) між собою є недоцільним. Так як дівчинка дуже позитивно впливає на свого маленького хворого братика.

Згідно висновкуоргану опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської областівід 17 березня 2017 року №02-16/7602 діючи в якнайкращих інтересах малолітніх дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_3, яка в даний час проживає в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.106-108).

Також у вказаному висновку зазначено, що в даний час ОСОБА_3 проживає в сім'ї своїх батьків, вона є співвласником квартири, де в даний час проживає разом зі своїми малолітніми дітьми. За місцем проживання ОСОБА_3, характеризується позитивно. Вона повністю присвячує себе вихованню дітей, створенню належних умов для їх проживання та їх матеріального забезпечення. Старша донька ОСОБА_4, 2012 року народження відвідує дошкільний навчальний заклад, молодший син ОСОБА_5, 2013 року народження виховується матір'ю вдома. ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом і потребує особливого догляду та утримання.

Вказано, що сім'я ОСОБА_3 була обстежена комісійно двічі 13 грудня 2016 року та 14 березня 2017 року. Обстеження показало, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Діти мають місце для повноцінного відпочинку, ігор, мають багато іграшок та пізнавальної літератури. В сім'ї достатньо продуктів харчування, достатньо одягу, взуття, предметів першої необхідності. В весняно-осінній період сім'я обробляє присадибну ділянку, тримають підсобне господарство (т.1 а.с.68-69).

Відповідно до довідки про доходи від 12 грудня 2018 року №1951 відповідач ОСОБА_1 працює озеленювачем 5-го розрядуу Комунальному підприємстві по утриманню зелених насаджень Солом'янського району м. Києва, загальна сума доходу за період з червня 2018 року по листопад 2018 року становить 95369,19 (т.2 а.с.92).

З матеріалів справи вбачається, що позивач знаходиться на обліку в Корюківському РУСЗН та отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі станом на січень 2017 року - 1012,50 грн. (т.1 а.с.209).

Як вбачається з пояснень представника позивача, ОСОБА_3 отримує щомісячно аліменти на утримання дітей, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року (т.1 а.с.221-223).

Матеріали справи містять позитивну службову характеристику на відповідача ОСОБА_1(т.1 а.с.84), а також позитивну характеристику від селищного голови Холминської селищної ради Корюківського районуЧернігівської області на позивача ОСОБА_3 (т.1 а.с.208).

З характеристики ОСОБА_4, 2012 року народження, виданої завідувачем Холминського селищного комунального дошкільного навчального закладу «Колосок» вбачається, що остання за поданою заявою матері ОСОБА_3 була зареєстрована і прийнята до ДНЗ «Колосок» 28 вересня 2016 року.

За час перебування у дитсадку ОСОБА_4 показала себе розвинутою дитиною. Легко засвоює програму розвитку дитини «Українське довкілля», показала себе здібною з мовленевого розвитку, образотворчої діяльності, математики, вміє читати по-складах, бере участь у музичних ранках, розвагах, гарно співає, танцює, читає вірші.

В групі з дітьми легко спілкується, активна в іграх, рухлива, подільчива, доброзичлива. Дитина врівноважена, дисциплінована. До дитсадка дитину приводять охайною (т.1 а.с.218).

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно з ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995-004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п.78).

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги акт обстеження житлово-побутових умов у квартири за адресою: АДРЕСА_2 колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши рівні права обох батьків та, в першу чергу інтереси дітей, вірно визначив місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір'ю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у дітей за місцем проживання у АДРЕСА_1є окрема кімната і все необхідне для комфортного проживання і всебічного розвитку, а у відповідача квартира - однокімнатна, де крім нього у кімнаті проживають його друга дружина, дитина від другого шлюбу, батьки та його сестра.

При цьому, визначення проживання дітей з позивачем не може розцінюватися як їх розлучення з батьком, який має такі ж права що і мати, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком дітей на рівні з позивачем.

Батько дітей у разі визначення місця проживання малолітніх з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з ними, турботі та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що при визначенні місця проживання дітейпершочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При визначенні місця проживання дітей, суд апеляційної інстанції враховує, що діти тривалий час проживають спільно з матір'ю, яка здійснює належний догляд за ними, турбується про них, забезпечує їх розвиток і виховання те, що діти вже мають своє оточення, забезпечені всім необхідним та мають належні умови проживання, син ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом у зв'язку з чим постійно потребує особливого догляду та утримання, а тому змінювати місце проживання дітей, в ситуації, яка склалася на теперішній час не можна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що саме мати забезпечить кращі інтереси дітей з метою реалізації їх прав на освіту, всебічний розвиток, здоров'я, виховання в оточенні любові і поваги.

А відтак, судова колегія погоджується, з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням інтересів малолітніх дітей та забезпечення надалі можливості їх всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, місце проживання малолітніх дітей необхідно визначити з матір'ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дітей.

При розгляді справи жодних фактів, що визначення місця проживання дітей з матір'ю буде суперечити їх інтересам не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не працює і не має прибутку, що дітям у місті Києві буде більше можливості щодо їх особистого розвитку та належної високопрофесійної допомоги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд при визначенні місця проживання дітей перш за все бере до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, у тому числі обов'язків по вихованню дітей, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей та виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Натомість матеріально-побутове забезпечення батьків судами повинно враховуватися, але не є визначальним.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що син ОСОБА_5 може бути влаштований до спеціального дошкільного закладу і позивач могла б працювати, колегія суддів відхиляє, оскільки подання відповідачем заяви про постановку на чергу до дитячого садка для дітей з особливостями розвитку «Дитина з майбутнім» не доводить ту обставину, що дитина могла б відвідувати цей дошкільний заклад за станом здоров'я та що відвідування вказаного закладу дитині рекомендовано.

Крім того, як пояснила у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 періодично в місті Чернігові проходить з сином курси реабілітації, з ОСОБА_5 працюють спеціалісти і за місцем проживання.

Як вбачається з довідки ЗПСМ Холминської САА ЗПСМ ОСОБА_5, 2013 року народження знаходиться під наглядом сімейного лікаря (т.1 а.с.217).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю.

З урахуванням обставин справи, інтересів дітей, уваги матері до останніх та її турбота, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: