Справа № 229/885/19
Провадження №2/229/369/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Дружківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Чкалова, 103 у м.Дружківка, Донецької області. Обгрунтував вимоги тим, що ОСОБА_2 з 2004року зареєстрований та мешкає в зазначеному будинку. Цей будинок належав його матері ОСОБА_4 на підставі акту придбання будинку з прилюдних торгів, посвідченого Дружківською ДНК 21 липня 1959року , р№2428.

ОСОБА_5 - його батько, та чоловік ОСОБА_4, помер 10 листопада 1993року. 08 січня 2009року померла мати ОСОБА_4

Після її смерті відкрилась спадщина - нерухоме майно будинок 103 по вул.Чкалова, м.Дружківка. На час смерті матері, ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 мешкали у цьому будинку. Проживають і на теперішній час.

З часу смерті матері, протягом понад 10 років, відкрито та безперервно використовує цей будинок для особистих потреб, виконує побутові роботи на подвір"ї, користується садом та городом на присадибній земельній ділянці, вирощує овочі та фрукти, збирає врожай, несе витрати по сплаті житлово-комунальних платежів, плати за землю, при цьому унеможливлює занепад будівлі.

ОСОБА_2, як спадкоємець, звернувся до Державної нотаріальної контори м.Дружківка з відповідною заявою для прийняття спадщини ОСОБА_4. Однак у видачі свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно йому було відмовлено у зв"язку з відсутністю первинних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на це майно.

До теперішнього часу право ОСОБА_2 щодо власності на будинок є не визначеним.

З посиланням на ст. 344 ЦК України , вважає що ОСОБА_2 добросовісно заволодів житловим будинком та продовжує відкрито та безперервно на протязі понад 10 років володіти цим майном, здійснює за ним відповідний догляд, сплачує комунальні послуги. А тому наявні підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок.

В підготовчому провадженні позивач змінив підстави позову, про що надав заяву. В заяві про зміну підстав позову зазначив, що ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про спадщину на спірний будинок було відмовлено постановою державного нотаріуса ОСОБА_7 від 11.02.2019року № 169/02-31 у зв"язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності ОСОБА_4 на цей будинок.

З посиланням на ст. ст. 392, 1220,1268 , 1270 ЦК України просить визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Ухвалою суду від 19 лютого 2019року відкрито провадежння у данній справі та визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження (а.с.42-43)

Ухвалою суду від 29 березня 2019року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.72)

В судове засідання позивач не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повдіомлений належним чином. Надали суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача. (а.с.61).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, які не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.1299 ЦК України, якщо в складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5(зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-УР № 201368 , яке видане 10.12.1963року Дружківським міським бюро ЗАГС Донецької області (а.с.9)

ОСОБА_4 померла 08 січня 2009року (а.с.10)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, розташованого за адресою м.Дружківка, вул.Чкалова,103 , яке перебувало у власнсоті померлої на підставі акту придбання будинку з публічних торгів, посвідченого Дружківською держаною нотарілаьною конторою 21.07.1959р р№2428 (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , проте 11.02.2019року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с.17,48-50,60).

Згідно Ахівної довідки Донецького обласного державного нотаріального архіву від 11.05.2012 № 906/01-13 Акт придбання будинку з прилюдних торгів, посвідчений нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори 21 липня 1959року за реєстровим №2428 на ім"я ОСОБА_4 , в справах фонду Дружківської державної нотаріальної контори не зберігається. В реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є запис про посвідчення вищевказаного акту (а.с.14-15).

Отже, документ, який засвідчує право власності на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_4 втрачений.

Позивач виконав усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але він позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від нього не залежать.

Тому суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 2, 4,5,10-13,76-81, 89, 258-259,263-265,268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Дружківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, 05 грудня 1963року народження, РНОКПП НОМЕР_1, якийц проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок №103 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Чкалова у м.Дружківка Донецької області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла 08.01.2009року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. Л. Панова