Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 292/261/15-ц

провадження № 61-22846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року у складі судді Кулика П. О. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 02 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк»), правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0501/0807/71-196, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 17 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 01 серпня 2032 року.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 02 серпня 2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, предметом якого є належні на праві власності іпотекодавцю садовий будинок на території Іванівської сільської ради АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 450 кв. м, цільове призначення якої - для ведення садівництва, за цією ж адресою.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого право вимоги за договором від 02 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 передано ПАТ «Дельта Банк».

Позичальник належним чином не виконувала своїх зобов`язань, внаслідок чого розмір заборгованості за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року становить 363 271 грн 07 коп., із яких: 38 179 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом, 25 091 грн 43 коп. - заборгованість за відсотками.

У зв`язку з наведеним банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за ним право власності на вищезазначене майно.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Суд виходив із недоведеності факту існування заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову з інших підстав.

Суд зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» заявило вимогу про визнання за ним права власності на іпотечне майно, порядок набуття якого у такий спосіб передбачено для позасудового врегулювання спору на підставі договору, а не в судовому порядку.

Крім того, наданий банком примірник іпотечного договору укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що свідчить про його нікчемність.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції не встановив наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, зазначено, що апеляційний суд, формально пославшись на те, що ПАТ «Дельта Банк» долучив до позовної заяви копію іпотечного договору, який оформлений у простій письмовій формі, у порушення частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом), не з`ясував наявність у позивача посвідченого нотаріального договору та не роз`яснив наслідки його недолучення до матеріалів справи.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року рішення Красноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність банком факту невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору та наявності заборгованості в сумі 363 271 грн 07 коп., пославшись на те, що остання надала докази сплати усього кредиту.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що банк надав нотаріально посвідчений іпотечний договір, що спростовує доводи позичальника про нікчемність цього правочину.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

У квітні 2017 року до суду касаційної інстанції від ПАТ «Дельта Банк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Красноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 292/261/15-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Заявник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про можливість врахування сплачених позичальником коштів у період із листопада 2007 року до вересня 2015 року у рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки умовами кредитного договору передбачений конкретний спосіб внесення коштів, а саме: на погашення тіла кредиту - на позичковий рахунок № НОМЕР_1 (сплачено 673 доларів США), на погашення відсотків через касу банку - на рахунок № НОМЕР_2 (сплачено 2 172,6 доларів США).

Квитанції, надані відповідачем, підтверджують сплату коштів на інші рахунки.

Короткий зміст заперечення

Від ОСОБА_1 надійшло заперечення, у якому вона просить оскаржені судові рішення залишити без змін, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Обставини справи

Суди встановили, що 02 серпня 2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0501/0807/71-196, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 17 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 01 серпня 2032 року.

Повернення кредиту забезпечене іпотечним договором від 02 серпня 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_1 (предмет іпотеки - садовий будинок на території Іванівської сільської ради АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 450 кв. м за тією ж адресою, які належать іпотекодавцю на праві власності).

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк».

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого право вимоги за договором від 02 серпня 2007 року № 0501/0807/71-196 передано ПАТ «Дельта Банк».

Станом на 28 липня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 363 271 грн 07 коп., із яких: 338 179 грн 64 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 25 091 грн 43 коп. - заборгованість за відсотками.

Ухилення позичальника від погашення кредитного боргу стало підставою даного позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржені судові рішення відповідають не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності факту неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань та наявності непогашеної заборгованості.

Колегія вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, проте не може погодитись з мотивами, викладеними судами в оскаржуваних судових рішеннях.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 12 іпотечного договору визначені такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: 1) за рішенням суду; 2) у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (у цьому випадку задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) міститься висновок про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 Цивільного кодексу України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

За таких обставин, сторони, підписавши іпотечний договір від 02 серпня 2007 року, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

При розгляді справи суди попередніх інстанцій вищезазначених положень іпотечного договору не врахували, внаслідок чого помилково відмовили у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення - зміні в мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року змінити в мотивувальній частині, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель

В. Є. Краснощоков