У Х В А Л А

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/15980/16-ц

провадження № 61-7089ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання зобов'язання припиненим, зобов'язання вчинити дії та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») про визнання зобов'язання припиненим, зобов'язання вчинити дії. Позов обґрунтовано тим, що 19 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «АІСЕ Україна» укладено угоду №174161 щодо надання послуг з адміністрування фінансових активів, спрямованих на придбання учасником відповідно до системи «Автоплан» легкового автомобіля марки CHERY, модель Easter B11, вартістю 83 560,00 грн. Згідно з умовами цієї угоди ОСОБА_4 зобов'язувавсясвоєчасно та у повному обсязі внести вступний платіж та здійснювати періодичні платежі зі сплати вартості транспортного засобу тощо, а ПрАТ «АІСЕ Україна» - сформувати групу учасників за рахунок чистих внесків, з яких здійснюється придбання транспортного засобу. 29 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «АІСЕ Україна» підписано додаток № 3 до угоди № 174161, яким сторони встановили, що загальна сума зобов'язань учасника системи на момент підписання цього додатку за угодою становить 117 385,23 грн. На момент підписання цього додатку учасник системи сплатив 34 168,91 грн і його заборгованість перед ПрАТ «АІСЕ Україна» складала 83 216,32 грн. 21 травня 2008 року між сторонами за угодою укладено договір застави автомобіля, придбаного за рахунок внесків учасників системи. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, тому платежі здійснювала позивач, як його спадкоємець. Кошти за угодою були сплачені в повному обсязі, проте 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримала від ПрАТ «АІСЕ Україна» вимогу сплатити заборгованість за угодою №174161 у розмірі 18 637,43 грн, а 23 березня 2016 року - 32 651,80 грн. Посилаючись на відмову відповідача надати розрахунок заборгованості та зняти арешт з автомобіля, просила суд визнати виконаною угоду від 19 серпня 2007 року №174161, визнати припиненими зобов'язання, що виникають із договору застави, укладеного 21 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «АІСЕ Україна», зняти усі заборони з автомобіля марки CHERY, модель А21 ELARA, колір сірий, випуску 2008 року, реєстраційний НОМЕР_1, зареєстрованого Запорізьким ВРЕР №2 УМВС України в Запорізькій області 21 травня 2008 року.

29 липня 2017 року ПрАТ «АІСЕ Україна» подало до суду зустрічну позовну заяву про стягнення коштів, мотивовану тим, що ОСОБА_1, як єдина спадкоємиця та правонаступник ОСОБА_5, неналежним чином виконує умови угоди №174161 щодо сплати щомісячних внесків і станом на дату звернення до суду має заборгованість в розмірі 18 305,93 грн, яку просить з неї стягнути.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року, у задоволенні позову та зустрічної позовної заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційні скарги ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову. Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «АІСЕ Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання зобов'язання припиненим, зобов'язання вчинити дії залишено без задоволення. Зустрічний позов ПрАТ «АІСЕ Україна»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» 6 101,98 грн заборгованості за договором №174161. В іншій частині позову відмовлено Вирішено питання про розподіл судових витрат.

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання зобов'язання припиненим, зобов'язання вчинити дії та стягнення 18 305,93 грн за угодою. Справа є незначної складності і ціна позову не перевищує п'ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 рокупостановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання зобов'язання припиненим, зобов'язання вчинити дії та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник