Справа № 308/6617/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року у справі №308/6617/14-ц (Головуючий: Ференц А.М.), -

встановила:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 11 010,87 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1,11% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення до 24 квітня 2014 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2012 року з боржника стягнуто заборгованість відповідно до кредитного договору, яка станом на 22 липня 2011 року становила 4 058,67 доларів США, яка складається з: 3 700,93 доларів США - заборгованість за кредитом, 316,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 41,01 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішення суду вона не виконала.

Враховуючи те, що в період з 2012 року борг ОСОБА_1 збільшився, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2007 року в розмірі 7 410,29 доларів США, яка, станом на 16 червня 2015 року, складається з: 32,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 485,28 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 892,57 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року та додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2007 року - 159 247,15 грн., з яких: 32,44 доларів США - заборгованість за кредитним договором, 1 485,28 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 892,57 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та судовий збір у розмірі 910,30 грн..

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені у розмірі 5 892,57 доларів США змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 3 054,82 доларів США.

Постановою ВС від 04.07.2018 року скасовано рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Скарга вмотивована порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриниха Т.Ю. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 25 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 11 010,87 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1,11 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення до 24 квітня 2014 року.

Умови договору ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2007 року, яка станом на 22 липня 2011 року становила 4 058,67 доларів США, з яких: 3 700,93 доларів США - заборгованість за кредитом, 316,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 41,01 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Докази виконання зазначеного рішення місцевого суду у справі відсутні.

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 16 червня 2015 року борг ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2007 року становить 7 410,29 доларів США, з яких: 32,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 485,28 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 892,57 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Суд першої інстанції, пославшись на такий розрахунок, задовольнив позов.

Однак, з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Як уже було вищевказано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2012 року вже достроково стягнуто заборгованість по кредитному договору в тому числі всю заборгованість по тілу кредиту.

Таким чином твердження банку, що наразі за боржником рахується заборгованість по тілу кредиту в розмірі 32,44 доларів США є безпідставним, а отже така вимога задоволенню не підлягає.

З приводу вимог про стягнення відсотків та пені слід враховувати наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків, який наданий на строк дій кредитного договору. При цьому, внаслідок пред'явлення позову про дострокове погашення заборгованості кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, відповідач мав обов'язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16.

За таких обставин, банк не вправі нараховувати відсотки після пред'явлення вимоги, а також пеню, яка є видом неустойки.

Як слідує з розгорнутого розрахунку заборгованості, відсотки та пеня, які просить стягнути банк, нараховані після пред'явлення ним вимоги, тобто неправомірно, а тому дані суми стягненню також не підлягають.

Таким чином пред'явлений наразі ПАТ КБ «ПриватБанк» позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 січня 2016 року скасувати.

У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: