Справа № 461/1815/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1473/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - прокурора Панькевича Р.В., представника Львівської міської ради - Шматолохи О.П., представника відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Львівської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року у справі за позовом Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатерабуд», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляка Х.М., третя особа: ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень загальних зборів засновників товариства, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним та скасування права власності, -

в с т а н о в и л а:

Перший заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатеррабуд», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляка Х.М., третя особа - ОСОБА_7.

У позові прокурор просив суд: визнати недійсними та скасувати рішення загальних зборів ТОВ «Альфатеррабуд», оформлені протоколом № 1 загальних зборів засновників товариства, якими до статутного фонду товариства передане нерухоме майно; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнати недійсним та скасувати право власності ТОВ «Альфатеррабуд» на нерухоме майно.

До суду надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «Альфатеррабуд» ОСОБА_8 про закриття провадження у справі. Свої вимоги ОСОБА_8 мотивував тим, що вимоги прокурора про визнання недійсними та скасування рішення загальних зборів товариства підсудні господарському суду. А інші вимоги не можуть бути розглянуті загальним судом у зв'язку з тим, що такі не підлягають спільному розгляду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року клопотання про закриття провадження задоволено.

Закрито провадження у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатеррабуд», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляка Х.М., третя особа - ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень загальних зборів засновників товариства, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним та скасування права власності.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року оскаржив позивач Львівська місцева прокуратура № 1.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, постановлена з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що даний спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки ні Львівська місцева прокуратура № 1, ні Львівська міська рада не є учасниками чи засновниками ТОВ «Альфатеррабуд» чи такими, що вийшли з товариства; будь-які договірні відносини чи відносини у сфері господарської діяльності між прокуратурою, Львівською міською радою та відповідачами відсутні та звертає увагу на те, що один з відповідачів - ОСОБА_5 є фізичною особою.

Також стверджує, що позовні вимоги, заявлені щодо реєстрації нерухомого майна, слід розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки такі жодним чином не стосуються дотримання приватним нотаріусом процедури здійснення державної реєстрації чи врегулювання господарських правовідносин та стосується захисту інтересів держави шляхом скасування державної реєстрації права власності на об'єкт містобудування, прийняття якого в експлуатацію та оформлення права власності проведено поза волею позивача, з ігноруванням встановленого законодавством порядку регулювання містобудівної діяльності.

Вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не є належним відповідачем у справі, оскільки фізична особа ОСОБА_5 поза встановленим законом порядком здійснила забудову та зареєструвала право власності на об'єкт, чим порушила права позивача - Львівської міської ради.

Зазначає, що ОСОБА_5 передала до статутного фонду ТОВ «Альфатеррабуд» незаконно споруджене та зареєстроване на праві власності нерухоме майно, тому вважає підставною позовну вимогу щодо визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів засновників ТОВ «Альфатеррабуд», оформлених протоколом № 1 від 12.04.2016 року в цій частині.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.09.2015 року затверджено мирову угоду між сторонами у справі №462/5960/15-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання права власності, за умовами якої введено в експлуатацію 23-ох квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 (п. 8), а також визнано право власності за ОСОБА_5 на багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 3 027, 2 кв.м.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.05.2016 року задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, до якої приєдналась Львівська міська рада, та скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18.09.2015 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що така постановлена без додержання положень ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», і порушує права органу місцевого самоврядування та органу державного архітектурно-будівельного контролю, що у відповідності до положень ч. 5 ст, 174 ЦПК України є підставою для відмови у визнанні умов мирової угоди. З матеріалів справи № 462/5960/15 вбачається, що об'єкт по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом та, що у згаданій цивільній справі відсутні документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_5 майнових прав на багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1, а також не надано документів, підтверджуючих відведення земельної ділянки для будівництва багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою, а відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання права власності в судовому порядку на нерухоме майно.

У 2016 році прокуратура Львівської області звернулася в інтересах Львівської міської ради до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатеррабуд», засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатеррабуд» ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляка Х.М. про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ «Альфатеррабуд» від 12.04.2016 року, оформленого протоколом № 1 загальних зборів засновників товариства, якими до статутного фонду товариства передано нерухоме майно, визнання недійсним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.10.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2017 року рішення господарського суду Львівської області від 24.10 2016 року скасовано, а провадження у справі припинено з тих підстав, що даний спір не є корпоративним та одним із відповідачів у справі є фізична особа ОСОБА_5

Суд першої інстанції закриваючи провадження у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатеррабуд», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляка Х.М., третя особа - ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень загальних зборів засновників товариства, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним та скасування права власності, виходив з того, що оскільки відповідачем є юридична особа приватного права (ТОВ), отже дані вимоги, що стосуються організації діяльності товариства, підсудні виключно господарському суду.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Разом з тим у пункті 10 названої статті передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Проте поряд із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб'єктний критерій.

Відповідно до роз'ясень, наведених у п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 року за № 4 до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін - спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» при визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії слід керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним ч. 1 ст. 167 ГК України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності передбачені законом та статутними документами.

З наведеного слідує, що спори за позовами осіб, що не є учасниками (акціонерами) господарського товариства, до господарського товариства за своїм суб'єктним складом не належать до корпоративних.

Зокрема, це стосується спорів про визнання недійсними рішень органів управління господарських товариств за позовами кредиторів, заставодержателів, орендарів майна або інших осіб, що не є учасниками (акціонерами) відповідних товариств.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідачів, вважаючи порушеним правоЛьвівської міської ради, як власника земельної ділянки, вказуючи, що фізична особа ОСОБА_5 всупереч встановленому законом порядку, щодо регулювання містобудівної діяльності, здійснила забудову та зареєструвала право власності на об'єкт, та передала його до статутного фонду ТОВ «Альфатеррабуд», будучи його співзасновником, а тому спір стосується захисту інтересів держави шляхом визнання: недійсним та скасування рішення загальних зборів ТОВ «Альфатеррабуд», оформленого протоколом № 1 загальних зборів засновників товариства, яким до статутного фонду товариства передане нерухоме майно; скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнання недійсним та скасуванням права власності ТОВ «Альфатеррабуд» на нерухоме майно.

Позивач Львівська міська рада не є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи ТОВ «Альфатеррабуд», у тому числі й тим, який вибув, а тому заявлений позов першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради до господарського товариства, його співзасновника та приватного нотаріуса за своїм суб'єктним складом не належать до корпоративних.

Позовні вимоги до кількох відповідачів мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, зокрема, нерозривно пов'язані між собою або від вирішення однієї з них залежало вирішення інших. Такий розгляд не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову ( постанова Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», абзац 3 пункту 15).

Необхідно зазначити, що ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом до суду, не передбачав обмежень щодо розгляду спору з таким предметом і суб'єктним складом як у цій справі за правилами цивільного судочинства, а ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом до суду, навпаки встановлював обмеження за суб'єктним критерієм, які унеможливлювали розгляд позову одночасно до фізичної особи та юридичної особи.

З огляду на вказане колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду цього спору за правилами господарського судочинства та у зв'язку з цим закриття провадження.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п., 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури № 1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено11 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.