Єдиний унікальний номер: 448/1864/18
Провадження № 2/448/214/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.03.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з'явився,

представник позивача адвокат Кубара М.М. - не з'явився,

представник відповідача Гостинцівської сільської ради - не з'явився,

представник третьої особи ДАБІ у Львівській області - не з'явився,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція у Львівській області, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач 27.11.2018року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він є власником земельної ділянки розміром 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій ним було самочинно збудований житловий будинок, площею 309,9кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Стверджує, що з метою належного оформлення документів він звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо оформлення безкоштовно права власності на підставі пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", однак йому повідомлено в усній формі про те, що оформити право власності в такому порядку неможливо, оскільки розмір будинку не повинен перевищувати 300 кв.м. Зважаючи на наведені вище обставини він позбавлений можливості належним чином оформити право власності на житловий будинок, інакше, як шляхом звернення до суду.

Вказує, що даний будинок знаходиться на його власній земельній ділянці, побудований з дотриманням будівельних норм та правил, відсутнє будь-яке порушення прав третіх осіб.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 309,9 кв.м., який складається з: цокольного поверху, що складається з: І - підвалу загальною площею 51,8 кв.м.; ІІ- коридору, загальною площею 20,2 кв.м.; ІІІ - підвалу загальною площею 8,7 кв.м.; IV- підвалу, загальною площею 5.8 кв.м.; V - підвалу, загальною площею 7,8 кв.м.; VI - підвалу, загальною площею 7,0 кв.м, а всього по цокольному поверху - 101,3 кв.м.; першого поверху, що складається з: 1 - коридор загальною площею 20,4 кв.м.; 2 - сходова площадка, загальною площею 9,6 кв.м.; 3 - кімната, загальною площею 51,8 кв.м.; 4 - кухня, загальною площею 16,5 кв.м.; 5 - ванна, загальною площею 4.7.кв.м.; 6 - туалет, загальною площею 1,1 кв.м., а всього по І пов. - 104,1 кв.м.; другого поверху, що складається з: 7 - коридор, загальною площею 19,3 кв.м.; 8 - кімната, загальною площею 26,9 кв.м., 9 - кімната, загальною площею 24.7 кв.м., 10 - кімната, загальною площею 16,6 кв.м., 11 санвузол, загальною площею 5,7 кв.м., 12 - кімната, загальною площею 11.3 кв.м., а всього по ІІ пов. - 104,5кв.м.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кубара М.М. не з'явилися, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Гостинцівської сільської ради Львівської області у підготовче засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Державної архітектурно-будівельної інспекція у Львівській області в підготовче засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є власником земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер - НОМЕР_2), цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 14.05.2018року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 15.05.2018року (а.с.5).

Як вбачається із матеріалів справи, на вищевказаній земельній ділянці позивач ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно даних Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 31.05.2018року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.23-30), вищезазначений будинок був збудований у 1998 році, складається з двох поверхів із цокольним, загальною площею 309,9кв.м. Цокольний поверх будинку складається з: І - підвалу загальною площею 51,8 кв.м.; ІІ- коридору, загальною площею 20,2 кв.м.; ІІІ - підвалу загальною площею 8,7 кв.м.; IV- підвалу, загальною площею 5.8 кв.м.; V - підвалу, загальною площею 7,8 кв.м.; VI - підвалу, загальною площею 7,0 кв.м, а всього по Цк.пов.- 101,3 кв.м. Перший поверх будинку складається з: 1 - коридор загальною площею 20,4 кв.м.; 2 - сходова площадка, загальною площею 9,6 кв.м.; 3 - кімната, загальною площею 51,8 кв.м.; 4 - кухня, загальною площею 16,5 кв.м.; 5 - ванна, загальною площею 4.7.кв.м.; 6 - туалет, загальною площею 1,1 кв.м., а всього по І пов. - 104,1 кв.м. Другий поверх будинку складається з: 7 - коридор, загальною площею 19,3 кв.м.; 8 - кімната, загальною площею 26,9 кв.м., 9 - кімната, загальною площею 24.7 кв.м., 10 - кімната, загальною площею 16,6 кв.м., 11 санвузол, загальною площею 5,7 кв.м., 12 - кімната, загальною площею 11.3 кв.м., а всього по ІІ пов. - 104,5кв.м. Господарські споруди: криниця, огорожа.

Згідно Технічних висновків за результатами технічного обстеження будівництва садового (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1, на відповідність будівельним нормам і правилам, проведеного ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури НОМЕР_4 від 31.07.2012року), технічний стан основних несучих конструктивних елементів вищевказаного житлового будинку (фундаментів, стін, перекриття, даху, покриття та інших конструктивних елементів) - добрий. Планування будинку в основному відповідає чинним будівельним нормам і правилам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки, основні положення». Житловий будинок відповідає чинним будівельним нормам і правилам, та є технічно можливим для експлуатації.

З метою належного оформлення документів позивач звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо оформлення права власності на підставі пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", однак оформити право власності в такому порядку неможливо, оскільки розмір спірного будинку перевищує 300 кв.м. Зважаючи на наведені вище обставини позивач звернувся до суду із даним позовом.

Так, відповідно до пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.

До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт об'єктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно наведено у статті 376 ЦК України.

З аналізу змісту цієї статті вбачається, що самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлено у власність особи як такий, що споруджений правомірно, за таких умов: а) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване самочинно нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; б) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначено у статті 376 ЦК України, яка є спеціальною у регулюванні спірних правовідносин та унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) було порушено.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.

Згідно із аналізу судової практики розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду справ у спорах щодо права власності, що досліджуючи наявність підстав для визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна згідно зі статтею 376 ЦК України у судовому порядку, необхідно враховувати норми статей 331 і 392 цього Кодексу.

Норми статті 331 ЦК України визначають загальні підстави та порядок набуття права власності на новостворене майно, побудоване із дотриманням встановленого законодавством порядку (за наявності всіх необхідних дозволів та актів), однак не регулюють правового режиму самочинного будівництва.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, те, що самочинне будівництво було проведено на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності, таке будівництво відбулося з боку позивача до отримання земельної ділянки у власність, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи не встановлено будь-яких порушень будівельних і технічних норм та правил при здійсненні такого самочинного будівництва чи порушення прав інших осіб, то суд вважає, що є достатньо підстав для задоволення позову і визнання за позивачем права власності на спірний самочинно збудований житловий будинок у відповідності до положень ст.376 ЦК України.

Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 309,9кв.м., який складається з: цокольного поверху, що складається з: І - підвалу загальною площею 51,8 кв.м., ІІ- коридору, загальною площею 20,2 кв.м., ІІІ - підвалу загальною площею 8,7 кв.м., IV- підвалу, загальною площею 5.8 кв.м., V - підвалу, загальною площею 7,8 кв.м., VI - підвалу, загальною площею 7,0 кв.м, а всього по цокольному поверху - 101,3 кв.м.; першого поверху, що складається з: 1 - коридор загальною площею 20,4 кв.м., 2 - сходова площадка, загальною площею 9,6 кв.м., 3 - кімната, загальною площею 51,8 кв.м., 4 - кухня, загальною площею 16,5 кв.м., 5 - ванна, загальною площею 4.7.кв.м., 6 - туалет, загальною площею 1,1 кв.м., а всього по І пов. - 104,1 кв.м.; другого поверху, що складається з: 7 - коридор, загальною площею 19,3 кв.м., 8 - кімната, загальною площею 26,9 кв.м., 9 - кімната, загальною площею 24.7 кв.м., 10 - кімната, загальною площею 16,6 кв.м., 11 санвузол, загальною площею 5,7 кв.м., 12 - кімната, загальною площею 11.3 кв.м., а всього по ІІ пов. - 104,5кв.м.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_1;

Відповідач: Гостинцівська сільська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: с.Гостинцеве, вул.Центральна, 4, Мостиського району Львівської області; 0.

Повний текст судового рішення складено 25.03.2019року.