1Справа № 335/1963/19 2/335/1286/2019
РІШЕННЯ
28 березня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П,
представника позивача адвоката ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.
Згідно матеріалів позовної заяви, вбачається, що 12.11.2017 року помер батько позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який хворів. За рік до смерті батька, а саме з вересня 2017 року позивач став постійно проживати з ним, за адресою: ЦентральнийАДРЕСА_1, доглядав за батьком, готував їжу, прибирав, також здійснював оплату платежів за комунальні послуги, піклувався про поховання батька тощо.
ОСОБА_3 вважає, що до нього, як сина померлого ОСОБА_4, перейшли всі права визнання його наймачем квартири № 22 у будинку № 33 по бул. Центральному у м. Запоріжжі, в звязку з чим виникає необхідність у здійсненні переоформлення на себе особового рахунку та укладання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою.
З метою прийняття спадщини ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, однак у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено через не подання необхідних відомостей та документів для її вчинення.
Після смерті батька, позивач продовжує проживати в його квартирі, утримує її в належному стані, сплачує рахунки за комунальні послуги, та враховуючи, що є єдиним спадкоємцем наймача та тривалий час спільно проживав в займаній квартирі звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право користування квартирою № 33 в будинку № 22 по бул. Центральному у м. Запоріжжя з вересня 2017 року.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в ньому.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила в задоволенні його відмовити, з підстав викладених у письмовому відзиві.
Суд, вислухавши пояснення зявившихся представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В процесі розгляду справи встановлено, що з 01.02.1985 року ОСОБА_5 (матір померлого) отримала на сімю з двох осіб ордер № 577 на право заняття квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1.
З 03.07.1985 року по 17.05.2018 року за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується інформацією начальника відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району ОСОБА_6 від 31.05.2018 року № 04-42/3-5/1590. Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні.
12.11.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер у місті Запоріжжі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 404258, яке видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Зі свідоцтва про народження серії І-ЖС № 038854 виданого відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, вбачається, що ОСОБА_4 являвся батьком позивача ОСОБА_3
Фактично представник позивача у справі обґрунтовує позицію позивача посиланнями на покази свідків, які були допитані судом, та підтверджує їх письмовими матеріалами справи.
Зі слів представника позивача, судом вбачається, що з вересня 2017 року ОСОБА_3 переїхав до батька, який проживав та був зареєстрований за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1, оскільки той хворів, був визнаний інвалідом та мав захворювання, які не дозволяли йому у нормальному стані пересуватитися. Під час спільного проживання ОСОБА_3 з батьком, вони вели спільне господарство, позивач доглядав за батьком, готував їжу, прибирав, покупав ліки, також здійснював частково оплату платежів за комунальні послуги тощо. Після смерті батька ОСОБА_3 приймав участь в його похованні.
Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які попереджались про кримінальну відповідальність. З пояснень свідків судом вбачається, що померлий ОСОБА_4 визнавав за ОСОБА_3 право на користування квартирою № 33 в будинку № 22 по бул. Центральному в м. Запоріжжі, останній почав проживати з батьком однією сімєю починаючи з вересня 2017 року. Позивач доглядав за батьком, оскільки той тяжко хворів, готував їжу, прибирав, покупав ліки, також здійснював часткову оплату платежів за комунальні послуги тощо. Після смерті батька ОСОБА_3 приймав участь в його похованні. На даний час ОСОБА_3 продовжує проживати за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_1.
Суд вважає за доцільне покласти в основу рішення саме пояснення вищевказаних свідків, оскільки вони докладно описали обставини справи, зазначили коли саме позивач почав проживати разом з батьком в квартирі де мешкав та був зареєстрований померлий ОСОБА_4, вказали конкретні обставини, з яких вони зробили висновки саме щодо постійного проживання позивача в квартирі, ведення спільного господарства, вони є сторонніми особами, не зацікавлені в результаті розгляду справи, їх пояснення узгоджуються з показами представника позивача та співпадають між собою, не суперечать письмовим матеріалам справи, є логічними та послідовними.
Отже, вищевказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 дійсно проживав з ОСОБА_4 однією сімєю за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_2, починаючи з вересня 2017 року по момент смерті ОСОБА_4
Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами.
Відповідно до ст. 4 ЖК України, Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).
Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер.
Члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору (ч. 1 ст. 64 ЖК України).
До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України).
Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача.
У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
Частина 1 статті 405 ЦК України регламентує, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження: розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належать до комунальної власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, посилання представника відповідача на реєстрацію позивача у квартирі 135 по бул. Центральному, буд. 22, не має доказового значення.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно чч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між сторонами справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_3 доведено, що він є сином наймача, починаючи з вересня 2017 року спільно проживав за адресою: м. Запоріжжя, бул. ЦентральнийАДРЕСА_3, також доведено проживання позивача в цій квартирі на правах члена сімї наймача та ведення з ними спільного господарства, в спірній квартирі, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню насамперед як спосіб захисту прав та інтересів позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування квартирою № 33 в будинку № 22 по бул. Центральному у м. Запоріжжя з вересня 2017 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи, апеляційні, касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.
Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28.03.2019 року.
Повний текст рішення виготовлено 02.04.2019 року.
Суддя В.О. Макаров