ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2685/18
провадження № 2/753/583/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Гаврилюк О.В., Степанишиної Г.А.,

Пугач Д.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Далія С.О.

позивач не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій за договором банківського вкладу,-

встановив:

ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі по тексту - відповідач, АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій за договором банківського вкладу.

Позовні вимоги з врахуванням їх зменшення, обґрунтовані тим, що позивач є клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та 31.08.2012 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN9418. На виконання договору позивач передав банку 4 000 доларів США. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та нарахованих відсотків, однак вимога позивача банком виконана не була. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду з вимогами про стягнення грошових коштів в сумі вкладу, нарахованих відсотків, трьох відсотків річних та пені. Просив судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалю суду 22 лютого 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з врахуванням їх зменшення, підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача просив ухвалити рішення, яке грунтується на нормах закону, проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 31 серпня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN9418. Відсоткова ставка за даним договором становила 10 % річних. На виконання договору, позивач передав банку 4 000 доларів США. Депозитний вклад було внесено на рахунок № 8044.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положення статті 1059 ЦК України, врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами; нормативно-правовий акт № 516 від 03.12.2003 року постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492),банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електрнного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Судом встановлено, що позивач направляв на адресу банку заяву про видачу належних йому коштів, однак до цього часу кошти позивачу не повернуті.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його філією АР Крим. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами.

Припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем банківського вкладу за вимогою. позивача

Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Укладення договору банківського вкладу та внесення коштів на рахунок банку за цим договором підтверджується квитанцією про внесення коштів на рахунок.

У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду не надано.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Оскільки відповідачем в судовому засіданні не спростовано, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, внесення позивачем коштів на рахунок Банку за договором банківського вкладу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів, внесених позивачем є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд приходить до наступного.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором.

Отже по договору № SAMDN9418 від 31.08.2012 року. за період з 14.02.2017 року по 14.02.2018 року підлягають до нарахування проценти за процентною ставкою 10,00% річних та їх стягнення у розмірі 1 360 доларів США.

Щодо вимог про стягнення 3% згідно ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору банківського вкладу, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті суми вкладу після звернення з відповідною заявою, останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.

Отже, 3% річних за ст.625 ЦК України за період з 14.02.2017 року по 14.02.2018 року складає - 8 571,25 грн.

Крім того, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 429,32 грн.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Позивачем також подано заяву про стягнення судових витрат пов'язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. та акт про надання провових послуг з детальним описом робіт (наданих послуг).

До матеріалів справи долучено копії квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 20 000 грн. /а.с. 36,147/, які суд вважає належними доказами понесення витрат на правову допомогу, відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК Україн.

Натомість, представник відповідача заявив клопотання суду про зменшення розміру витрат на правову допомогу посилаючись на те, їх розмір не є співмірним із складністю справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), дослідивши наданий представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та звіт про надання послуг, ураховуючи умови укладеного договору № 4 від 28.12.2017 про надання правової допомоги, суд доходить висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково та уважає за можливе стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 000 грн.

При цьому суд, не бере до уваги розрахунок послуг з відправки позову з додатками, відповіді на відзив, заяв про уточнення розміру позовних вимог, оскільки вони є технічними, і позивач мав змогу самостійно, не маючи юридичної освіти направити вказані документи. Крім того, складання двох заяв про уточнення позовних вимог, зокрема в частині їх зменшення були зумовлені саме діями сторони позивача, та не можуть покладатися на відповідача, враховуючи, що в детальному розрахунку витрат на правову допомогу, включено послуги з попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз документів, складання позовної зави.

Суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст.524, 525, 526, 530, 533, 598, 626, 629, 1058, 1059, 1060, 1064, 1066, 1070, 1074 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій за договором банківського вкладу - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти за банківським вкладом за договором № SAMDN9418 у розмірі 4 000 дол. США; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 1360 дол. США; 3 % річних за ст.625 ЦКУ у розмірі 8 751 грн. 25 коп.; пеню у розмірі 429 грн. 32 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 17000 грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 280 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, .

Повний текст рішення виготовлено 16 квітня 2019 року.

Суддя: Ю.С. Мицик