Справа № 539/214/19
Провадження № 2/539/348/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
22 квітня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
В складі: головуючого судді Гудкова С.В.
з участю секретаря Шрейтер С.О.
позивачки ОСОБА_1
представника позивачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Територіальна громада в осіб Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Територіальна громада в осіб Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди.
Свій позов мотивувала тим, що вона є багатодітною матірю, інвалідом 2 групи, ветераном праці, матірю-героїнею, проживає у квартирі житловою площею 44,4 кв.м. з сімєю в кількості 6 осіб та потребує збільшення житлової площі.
Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 25.02.2011 року вона була переведена на пільгову чергу першочерговників на отримання житла і з метою покращення її житлових умов їй було запропоновано міською радою прийняти в оренду житловий будинок, розташований в м.Лубни по вул.Фабричній,28 Полтавської області. На дану пропозицію вона погодилась і 28.03.2014 року такий договір було укладено, також було підписано акт прийому-передачі.

Однак, орендований нею житловий будинок виявився у дуже занедбаному стані, для проживання не був придатний і потребував капітального ремонту.

Лубенська міська рада надала дозвіл на проведення нею ремонтних робіт господарства у м.Лубни по вул.Фабричній,10 Полтавської області, тому нею був замовлений зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, за виготовлення якого сплачено 355 гривень.

Крім цього, за робочий проект водопостачання вона сплатила 425 гривень 79 копійок, за врізку у водопровідну мережу сплачено 223 гривні 20 копійок, за встановлення електролічильника сплачено 154 гривні 98 копійок, за підключення енергопостачання будинку вона сплатила 204 гривні 18 копійок, також провела закупку цілого ряду будівельних матеріалів на суму 32055 гривень і всього нею витрачено 33418 гривень 15 копійок.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016 року визнано дійсним свідоцтво про право власності за заповітом на імя ОСОБА_3 та вселено його до житлового будинку №10 по вул.Фабричній в м.Лубни Полтавської області, тому вона була вимушена звільнити вищевказаний будинок та залишити там усі поліпшення.

У відшкодуванні витрат на поліпшення будинку міська рада їй відмовила, тому вона вимушена була звернутись до суду.

Позивачка ОСОБА_1 прохає суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати, понесені нею на поліпшення житлового будинку №10 по вул.Фабричній в м.Лубни Полтавської області в сумі 33418 гривень 15 копійок. Також позивачка ОСОБА_1 прохає стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, прохають задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, будучи повідомленим про дату, час та місце слухання справи належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Лубенської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, щодо позовних вимог покладається на думку суду.

22.04.2019 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, оскільки вважає що маються підстави для проведення заочного розгляду справи.

Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників…

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1, яка являється матірю-героїнею, інвалідом 2 групи, дитиною війни, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.7-9), яку за рішенням Виконавчого комітету Лубенської міської ради №36 від 25.02.2011 року (а.с.10) переведено на пільгову чергу першочерговиків на отримання житла (а.с.10), було надано в оренду житловий будинок, розташований в м.Лубни по вул.Фабричній,28 Полтавської області, що підтверджується Договором №40 оренди обєкту нерухомого комунального майна, що перебуває у власності територіальної громади м.Лубни від 28.03.2014 року (а.с.13-16).

На підставі ОСОБА_2 прийому-передачі жилого будинку (а.с.19), Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради в особі начальника ОСОБА_4Г, передав, а позивачка ОСОБА_1 прийняла в оренду житловий будинок, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м, розташований в м.Лубни по вул.Фабричній,10 Полтавської області.

Разом з тим, у переданому в оренду житловому будинку, були незадовільні для проживання умови, зокрема, позивачка вимушена була замовити зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, за виготовлення якого сплатила 355 гривень (а.с.43).

Також необхідно було провести водопостачання, за робочий проект позивачкою сплачено 425 гривень 79 копійок та за врізку у водопровідну мережу 223 гривні 40 копійок (а.с.41), за встановлення електролічильника сплачено 154 гривні 98 копійок, за підключення енергопостачання будинку вона сплатила 204 гривні 18 копійок (а.с.28-29).

Крім цього, в матеріалах справи маються відповідні квитанції на придбання будматеріалів для виконання ремонтних робіт (а.с.24-27). При цьому, вказані роботи по поліпшенню умов проживання позивачкою проведено з дозволу орендодавця (а.с.23).

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду по цивільній справі №539/1703/15-ц від 25.02.2016 року (а.с.33-36), відповідача ОСОБА_3 вселено в житловий будинок, розташований за адресою вул. Фабрична 10, м. Лубни Полтавської області на підставі того, що ОСОБА_3 являється законним власником 13/25 частини вищевказаного будинку, набувши власність в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2014 року, виданого ОСОБА_3 Оржицькою державною нотаріальною конторою.

У звязку з викладеними обставинами, позивачка ОСОБА_1 вимушена була звільнити житловий будинок, при цьому, залишивши усі проведені нею поліпшення житлових умов.

Згідно ч.ч.3,4 ст.390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено, що, вирішуючи спори щодо відповідальності добросовісного та недобросовісного набувача після витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні враховувати таке:

- недобросовісний набувач зобов'язаний повернути або відшкодувати власнику всі доходи, які він одержав або міг одержати за весь час володіння майном. Добросовісний набувач повинен відшкодувати такі доходи лише з моменту, коли він дізнався про незаконність володіння майном, наприклад, з моменту, коли йому вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна (частини перша та друга статті 390 ЦК);

- добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.

Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (частина четверта статті 390 ЦК).

Недобросовісний набувач (володілець) не має права на залишення поліпшеного майна собі.

Крім того, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (частина третя статті 390 ЦК). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат, сума яких підтверджена матеріалами справи, повязаних з поліпшенням умов проживання у будинку, в якому вона провела необхідні ремонтні роботи і який вимушена була звільнити, у звязку із вселенням відповідача ОСОБА_3, шляхом стягнення їх з останнього, як власника, на її користь.

Разом з тим, вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем, яку вона оцінює у 10000 гривень, нічим не мотивовані, не обґрунтовані і не доведені позивачкою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факту вчинення неправомірних дій з боку відповідача щодо позивачки, якими ним було спричинено моральну шкоду відносно останньої, судом не встановлено, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивачка при подачі до суду матеріалів позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.390 ЦК України, ст.ст.12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Територіальна громада в осіб Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 витрати, понесені на поліпшення житлового будинку №10 по вул.Фабричній в м.Лубни Полтавської області в сумі 33418 гривень 15 копійок (тридцять три тисячі чотириста вісімнадцять гривень 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Текст повного судового рішення виготовлено 22.04.2019 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_6