ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3815/19 Справа № 199/125/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена організації ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року

у цивільній справі за скаргою Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни, заінтересована особа: Державна казначейська служба України,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року заявник звернувся до суду з зазначеною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року по справі № 199/125/17, провадження 2/199/275/18 стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн та судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов'язаний із явкою до суду 270,76 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року залишено без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року.

На підставі вказаного рішення суду, 15.08.2018 року, за заявою ГО «ДНПГО», судом видано виконавчий лист від 15.08.2018 року № 199/125/17, який разом із заявою про примусове виконання рішення суду було направлено до ВПВР ДДВС МЮУ рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за ШКІ «Р 946» від 21.08.2018 року.

Згідно відмітки на рекомендованому повідомленні виконавчий лист від 15.08.2018 року було отримано відділом ПВР ДДВС МЮУ 27.08.2018 року.

Державним виконавцем відділу ПВР ДДВС МЮУ Кравчук А.С. прийнято рішення щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року на підставі того, що боржником є державний орган, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а тому виконавчий документ не підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

Заявник вважав дане повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року незаконним? оскільки ним не повідомлено стягувача про орган державної виконавчої служби, до якого необхідно подати виконавчий документ для виконання, що є порушенням абз. 2 п. 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також заявник вказав на порушення державним виконавцем строків прийняття та направлення рішення про повернення виконавчого документу, які регламентуються ч.4 ст. 4, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Приймаючи до уваги, що спірне рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.09.2018 року повинно бути направлено 04.09.2018 року, натомість направлення здійснено лише 13.09.2018 року, заявником виявлено період бездіяльності державного виконавця у продовж 9 днів, а також вважаючи, що відповідним для виконання виконавчого листа від 15.08.2018 року № 199/125/17 органом, до якого заявником було його направлено є саме Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тому просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15 серпня 2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15 серпня 2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення №57104636/1-20.1 датованого «03.09.2018»;

- визнати незаконним рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Кравчук А.С., на виконання до якого надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15 серпня 2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) щодо письмового повідомлення від 03 вересня 2018 року №57104636/1-20.1 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати це повідомлення;

- на підставі статті 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу про притягнення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України, яку направити до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановивши обов'язок надати суду відповідь про вжиті органом досудового розслідування заходи у визначений судом строк 10 днів з дня отримання даної ухвали;

- зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. негайно виконати виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 15 серпня 2018 року по цивільній справі № 199/125/17 (2/199/275/18) та у п'ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82, за місцем проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1): індекс - АДРЕСА_1, витрати по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_1 у готівковій формі покласти на боржника - Державну казначейську службу України;

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. упродовж п'яти днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і повідомити ОСОБА_1 про виконання даної ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення;

- стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з явкою до суду у порядку ст. 138 ЦПК України за правилами згідно Постанови КМУ від 27 квітня 2006 року № 590, як компенсацію за відрив від звичайних занять у зв'язку з явкою до суду.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року узадоволенні скарги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, Громадська організація "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена організації ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, постановити окрему ухвалу про допущення суддею першої інстанції Руденко В.В., внаслідок недбалості, порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ГО "ДНПГО" процесуальних прав та захисту порушених прав членів Громадської Організації, вирішити питання судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, проте органи державної виконавчої служби (державних виконавців) свій обов'язок з дотримання строків та порядку надсилання документів виконавчого провадження, в силу ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" не виконали.

11 березня 2019 року відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, подав відзив, який мотивовано тим, що згідно матеріалів виконавчого провадження ВП № 57104636 виконавчий лист № 199/125/17, що виданий 15 серпня 2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, був переданий до виконання державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. 29 серпня 2018 року, що припадало на середу.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення...

Згідно із п. 1 Розділу IV Положення про АСВП державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриггя виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження ВП № 57104636 повідомлення № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. 03 вересня 2018 року, тобто у передбачений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» строк.

З огляду на вищевикладене, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. було дотримано вимоги ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року по справі № 199/125/17-ц, провадження № 4-с/199/47/18 є такою, що прийнята за правильного застосування норм матеріального права, а вказані в апеляційні скарзі доводи заявника висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року по справі № 199/125/17 (провадження 2/199/275/18) за позовом Громадської Організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Дишлової Анастасії Олександрівни та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 30 000 грн та судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов'язаний з явкою до суду 270,76 грн (а.с. 13-23).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишено без змін.

На підставі вказаного рішення суду, 15.08.2018 року, за заявою ГО «ДНПГО», судом видано виконавчий лист від 15.08.2018 року № 199/125/17, який разом із заявою про примусове виконання рішення суду було направлено до ВПВР ДДВС МЮУ рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за ШКІ «Р 946» від 21.08.2018 року.

Повідомлення № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною 03.09.2018 року та направлене стягувачу у передбачений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» строк, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 57104636, зокрема виконавчий лист був переданий державному виконавцю 29.08.2018 року, оскільки останній день строку припадав на вихідний, державний виконавець надіслала повідомлення у наступний робочий день, а саме 3.09.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що у відповідності до ст. 447 ЦПК України, ч. 1 ст. 12, ч. 3, 4 ст. 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскарження дій чи бездіяльності відділу виконавчої служби взагалі не передбачено положеннями розділу VII ЦПК України Судовий контроль за виконанням судових рішень, оскільки нормами закону передбачено подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Згідно із п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 2 Порядку виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також Інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що повідомлення від 03.09.2018 року № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною відповідно до вимог закону, у межах повноважень та жодним чином не порушило права чи законні інтереси заявника.

Дана правова позиція також висловлена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.07.2018 року по справі № 233/1979/17, в якій йдеться про відшкодування шкоди Управлінням освіти Макієвської міської ради, та визначено, що виплата такої шкоди здійснюється казначейським обслуговуванням бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V), у зв'язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Основи організації та діяльності Державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів Державної виконавчої служби визначаються Законом України «Про державну виконавчу службу».

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду.

Наведене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із правовими висновками, до яких дійшов Верховний Суд України у справі 6-99цс17: «Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Щодо вимог скарги в частині постановлення окремої ухвали про притягнення головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Кравчук А.С. до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України та направлення до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, із встановленням обов'язку у десяти денний строк з дня отримання ухали надати відповідь суду про вжиті органом досудового розслідування заходи, суд першої інстанціїх обгрунтовано вважав вимоги скарги безпідставними, необгрунтованими оскільки судом не встановлено порушень строків державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною при направленні повідомлення № 57104636/1-20.1 від 03.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена організації ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, проте органи державної виконавчої служби (державних виконавців) свій обов'язок з дотримання строків та порядку надсилання документів виконавчого провадження, в силу ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" не виконали, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав:

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів -банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Пунктом 4 цього Порядку на органи Казначейства покладені обов'язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

У пункті 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по-батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв'язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім'я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Виконавчі документи пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Аналогічний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 02 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження № 61-29414св18) та постанові від 06 березня 2019 року у справі № 199/7250/17 (провадження № 61-48754 св 18).

За таких обставин, повідомлення від 03 вересня 2018 року № 57104636/1-20.1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною відповідно до вимог закону, у межах повноважень та жодним чином не порушило права чи законні інтереси заявника.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до необґрунтованої незгоди з висновками суду першої інстанції, яким надано об'єктивну оцінку на підставі вимог діючого законодавства та постановлено обгрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Вимоги апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали про допущення суддею першої інстанції Руденко В.В., внаслідок недбалості, порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ГО "ДНПГО" процесуальних прав та захисту порушених прав членів Громадської Організації задоволенню не підлягають, оскільки підстави для постановлення окремої ухвали, визначені ст.262 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена організації ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова