КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року місто Київ.

Справа 372/2962/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5795/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2019 року (ухвалене в складі судді Тиханського О.Б, повний текст судового рішення складено 15 січня 2019 року )

в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 12472 грн. 37 коп., яка складається з наступного: 6215 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом, 4586 грн. 71 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 600 грн. 00 коп.- заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 570 грн. 11 коп. штрафу (процентна складова), а також стягнути судові витрати в сумі 1762 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що 25.02.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки. Банк діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України виконав свої зобовязання видавши відповідачу ОСОБА_2кредит в сумі 300 грн. 00 коп. Відповідач отримавши кошти за даним договором кредиту свої зобов`язання по своєчасному поверненню кредиту та відсоткам за користування кредитом не виконує, порушуючи вимоги ст. 525, 526, 1054 ЦК України. Тому позивач просив у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, стягнути суму неповернутого кредиту, відсотків, пені, штрафів та понесені ним судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6215 грн. 55 коп. та понесені судові витрати в сумі 878 грн. 00 коп., а всього стягнути 7093 грн. 55 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 14 лютого 2019 року Литвиненко О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просила в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пені та штрафу скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Посилається на те, що рішення в частині незадоволених вимог ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що згідно анкети-заяви відповідач власноручно засвідчила, що приєдналась до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, ознайомлена з Тарифами та умовами кредитування. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Так, як договір не визнаний недійсним, та ним передбачено право банку стягувати відсотки, пеню та штраф, суд безпідставно відмовив в задоволенні цих вимог.

Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором.

Відзив на апеляційну скаргу, станом на 08 квітня 2019 року, до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідност.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1ст.1055 ЦК України).

За ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.02.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, є договором між відповідачем і Банком, про що свідчить підпис позивача назаяві.(а.с. 7 на звороті).

Згідно ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Подавши заяву від 25.02.2011 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, і що разом із заявою це свідчить про укладення нею договору про надання банківських послуг, та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» ПриватБанку (а.с. 7-8 ).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6 Умов сторони визначили, що за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, визначеному Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

При цьому, положенням статті 11 ЦК України закріплено, що підставою виникнення зобов'язань зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08.09.2013 року (а.с. 53 на звороті) заборгованості не було.

Суду не було надано доказів з приводу строку дії картки, яка видавалась в лютому 2011 року. Також не були надані докази, що відповідач отримувала другу картку.

Таким чином, позивач не довів правомірність нарахування відсотків після 11 вересня 2013 року.

В зв'язку з чим, апеляційна скарга в частині ухвалення рішення про стягнення з відповідача відсотків задоволена бути не може.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості(а.с. 53-54) розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами погоджено станом на 25.02.2011 року - 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана відсоткова ставка діяла починаючи з 25.02.2011 року (дата укладання договору між сторонами) по 01 вересня 2014 року (дата, що міститься у розрахунку заборгованості).

У подальшому, з 01 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2018 року (кінцева дата, що міститься у розрахунку заборгованості) процентна ставка складала 43,20%.

Таким чином, з урахуванням збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку , апеляційний суд вважає, що заборгованість по процентах за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2018 року стягненню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку

Згідно із частиною третьою цієї статті Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі № 61-27747св18, від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи, яка є предметом апеляційного перегляду, доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Ті суми, які відповідач вносив на погашення кредиту, також не свідчать , що він погашав борг, виходячи уже зі змінених умов, про які йому не було відомо.

Наявність в правилах посилань на те, що боржник був зобов'язаний отримувати виписки по рахунку, не звільняє позивача від обов'язку передбаченого законом письмово повідомити боржника про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом.

Суду не були надані докази, що відповідач за сім днів до введення підвищення відсотків отримував виписки по своєму рахунку, а відповідно інформувався про зміни істотних умов договору.

З врахуванням неправомірних дій банку, щодо підвищення відсотків, а також не надання суду доказів, щодо строку дії картки (строку кредитування), відповідно недоведеності правомірності нарахування відсотків за спірний період , правові підстави для покладення на відповідача штрафних санкцій у виді пені та штрафу відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 , 389ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає,крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.