ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7157/19
провадження № 2-о/753/271/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

заявника - ОСОБА_2

представника заявника - ОСОБА_3

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_7, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким зобов'язати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути перешкоди створені кривдником у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності; заборонити кривднику перебувати у місця спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5; заборонити кривднику наближатися ближче ніж на сто метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи постраждалих; обмежити спілкування кривдника з постраждалими малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5; заборонити кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити кривднику вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 15.03.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб. У стосунках у них народилося дві доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 Заявниця разом з дітьми, зареєстрована в Дарницькому районі міста Києва за адресою: 02140, АДРЕСА_1, однак разом з дітьми з 2014 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_8. Заінтересована особа до 02.04.2019 був зареєстрованій за іншою адресою: АДРЕСА_2, однак фактично проживав в іншій країні, за адресою: АДРЕСА_9, куди виїхав для заробітку, оскільки працює в «Сахалін Енерджі Інвестмент Компані ЛТД» на посаді провідний інженер з технології добутку нафти та газу.

Після того, як заявниці стало відомо, що заінтересована особа систематично вдається до подружніх зрад, а на початку 2017 року у нього навіть народилася донька в Російській Федерації, вона звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідними рішеннями Дарницького районного суду м. Києва дані заяви було задоволено, шлюб розірвано, а із заінтересованої особи стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/6 частина від усіх видів його доходу на кожну дитину.

03.04.2019 заявниці зателефонувала донька і повідомила, що невідомі особи намагаються відкрити вхідні двері квартири в якій вони проживають за допомогою будівельного приладдя, болгарки, молотка та іншого, на що вона одразу виїхала з роботи до дитини, яка знаходилася в квартирі. Приїхавши на місце, побачила п'ять невідомих дорослих чоловіків, з яких два у формі приватного агентства охорони «Шериф», два невідомі чоловіка без будь-яких документів та бейджів, невідома жінка, яка назвалася адвокатом, невідомий чоловік у блакитному жилеті та свого колишнього чоловіка, котрий проживає в Російській Федерації. Її до дверей квартири силою не допустили, перегородили підходи працівники фірми «Шериф», жінка почала стверджувати, що вона ніхто і не має права навіть підходити до квартири, а батько дитини, котра в стресовому стані знаходилася заблокована у квартирі, просто спостерігав за тим, що відбувається.

На вимоги, щоб було надано будь-які судові рішення які надають право на силове входження в квартиру та позбавлення заявниці та її дітей права користування квартирою в якій вони проживають з моменту її придбання та були вселені як члени сім'ї власника, не отримали жодного підтвердження законності дій заінтересованої особи.

Викликана поліція не реагувала на це беззаконня та самоправні дії заінтересованої особи.

Спостерігаючи як розламали вхідні двері квартири та замки, заінтересована особа вигнала дитину з квартири та поїхала.

На даний час діти та заявниця залишилися без речей, одягу, документів, коштів, ліків, дітям не має як виконувати домашнє завдання, ходити в школу, оскільки одяг та взуття дітей знаходиться в квартирі. А кривдник відмовляється віддавати ці речі, що і стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2019 було відкрите провадження у справі.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала посилаючись на обставини викладені в заяві. Пояснила суду, що квартири, що перебувають у її власності та власності дітей не придатні для проживання, оскільки там відсутній ремонт. На теперішній час вона з дітьми проживає у знайомих, адресу проживання назвати не бажає, з метою захисту від застосування насильства до неї та дітей з боку ОСОБА_7 Після видворення із квартири, вона та діти позбавлені можливістю користуватись житлом, одягом, особистим майном та коштами, що залишились в квартирі.

Представник заявника заяву підтримав, додатково пояснив, що відносно заявниці та її дітей було вчинено фізичне та економічне насильство ОСОБА_8, що полягає у насильному видворенні дитини з житла, умисному позбавленні можливості користуватися житлом, одягом, коштами заявниці та її дітей, що залишилися квартирі. Наведені факти працівниками правоохоронних органів були зареєстровані, але рішення не прийняті та на бездіяльність працівників Дарницького управління національної поліції подані скарги до слідчого судді. Просив заяву задовольнити та визначити строк достатній для налагодження заявником побуту та пошуку іншого житла.

Представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на доброзичливі стосунки між батьком та дітьми, активну участь батька у вихованні, розвитку та забезпеченні дітей. Зазначає, що саме заявник ініціює конфлікти, налаштовує дітей проти батька та намагається умисно позбавити житла. Стверджувала, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя, оскільки власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_7, а заявниця з дітьми має інше житло - дві квартири, що перебувають у її власності та власності дітей, дії ОСОБА_7 щодо отримання доступу до квартири вважає правомірними. Також посилалась, на зловживання заявницею своїми процесуальними правами, надання нею неправдивої інформації суду та недоведеність належними та допустимими доказами обставин на які посилається заявниця.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 3, 6, 7, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що

Домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця та заінтересована особа перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2014. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2018 вказаний шлюб було розірвано.

Згідно наданих свідоцтв про народження дітей, у заявниці ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_5, та ІНФОРМАЦІЯ_7 донька ОСОБА_6.

Згідно акту від 31.07.2018, підписаного головою ОСББ «Чавдар 2», ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_10

27.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 22.06.2018 і до повноліття ОСОБА_5.

Відповідно до квитанцій ОСОБА_7 на рахунок Виконавчої служби перерахував на сплату аліментів 367 220 грн.

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.10.2013.

Відповідно до довідки від 19.11.2018 вих. № 06-1504сКліщ Р.М. працює у філіалі компанії «Сахалин Энерджи Инвесьмент Компани Лтд» в м. Южно-Сахалінськ РФ, з 15.05.2014 по теперішній час на посаді ведучого інженеру по технології видобуванні нафти та газу.

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_9 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_11

Квартира за адресою: АДРЕСА_12 по 1/3 частці належить ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Місце реєстрації ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_13 що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України.

Відповідно ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 18.02.2019 в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання особистої приватної власності, на квартири за адресами: АДРЕСА_12 та АДРЕСА_14 накладено арешт.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 02.04.2019 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані за вказаною адресою відсутні.

З показань свідка ОСОБА_12 допитаної в судовому засіданні, встановлено, що за місцем фактичного проживання заявниці та її неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_7 із застосування спеціалістів без використанні ключа відкрив двері квартири та перешкоджав заявниці пройти квартиру. Зі слів заявниці їй відомо, що в момент зламу дверей в квартирі знаходилась молодша дочка заявниці ОСОБА_10, яка була її батьком видворено з квартири, до теперішнього часу речі заявниці та дітей знаходяться в квартирі, були повернуті лише ліки.

Надані заявником довіреність якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси щодо належної йому на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_4 та довідку про психологічне обстеження ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також надані заінтересованою особою документів на підтвердження подорожей дітей разом з батьком до Японії та Чорногорії, суд оцінює як неналежні, оскільки не стосуються предмету доказування.

Згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26, п.9 ч.1 ст.1 цього Закону).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно із загальним принципом цивільного судочинства - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

В судовому засіданні заявником не надано жодного допустимого та достовірного доказу вчинення ОСОБА_7 фізичного насильства відносно неї та дітей.

Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заявниці в частині застосування щодо неї та неповнолітніх дітей домашнього насильства, а саме діяння економічного насильства знайшли своє підтвердження, оскільки наявність конфлікту між подружжям, спору про поділ майна подружжя, позбавлення права користування квартирою в якій заявниця з дітьми фактично проживала з липня 2018 року по 03.04.2019 та особистими речами, одягом, грошима, що залишились в квартирі, що дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо продовження домашнього насильства за місцем проживання.

При цьому, квартира у якій проживала заявник з дітьми, за адресою: АДРЕСА_4, належить на праві власності ОСОБА_7

Проте, ОСОБА_7 не звертався до уповноважених органів із заявою про усунення перешкод у користуванні належним йому майном.

За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні.

Матеріали справи не містять доказів які б підтвердили те, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_7 перешкоди у користуванні належним йому майном.

Тому наявні підстави для задоволення заяви в частині заборони перебувати ОСОБА_7 в місцях спільного проживання постраждалих осіб та наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання постраждалими особами.

Разом, заявник просить обмежити спілкування з постраждалими дітьми - ОСОБА_5, ОСОБА_6, що не підлягає до задоволення, оскільки, такий вид обмеження безпосередньо може вплинути на можливість батька виконувати свої батьківські обов'язки та реалізовувати свої батьківські права.

Необґрунтованою є вимога заборонити ОСОБА_7 розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори, або в будь-який спосіб контактувати з нею та дітьми, оскільки заявником не доведено суду, що ОСОБА_7 переслідує та розшукує її та дітей і що такі дії становлять загрозу життю та здоров'ю постраждалим.

Проте, з урахуванням того, що ОСОБА_13 має зареєстроване місце проживання та має у власності дві квартири, в суді вирішується спір про поділ майна подружжя, суд вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити у два місяці, що є достатнім для запобігання ризику продовження дій економічного насильства.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що з метою запобігання ризиків продовження вчинення насильства у сім'ї слід видати обмежувальний припис яким заборонити ОСОБА_7 протягом 2 місяців перебувати в місцях спільного проживання з постраждалими особами за адресою: АДРЕСА_4, та наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання постраждалих осіб.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1-350-6, 350-8 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_7 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_7 поклавши на нього на строк 2 (два) місяці такі обов'язки:

Заборонити ОСОБА_7 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_7.

Заборонити ОСОБА_7 наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В іншій частині заяви - відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Заставенко М.О.