Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 234/3341/15-ц

провадження № 61-30536св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Краматорської міської ради,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 травня 2017 року у складі судді Літовки В. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Космачевської Т. В., Новосядлової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчого комітету Краматорської міської ради (далі - ВК Краматорської МР), третя особа - ОСОБА_7, про визнання частково недійсними рішення ВК Краматорської МР, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 18 вересня 1962 року між нею і ОСОБА_5 укладений шлюб.На підставі рішення ВК Краматорської МР від 30 березня 1970 року № 119 ОСОБА_5 виданий ордер від 23 квітня 1970 року № 126 на трикімнатну квартиру жилою площею 41,37 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до рішення ВК Краматорської МР від 02 вересня 1987 року № 402 відбулося перенумерування будинку АДРЕСА_2. Вказана квартира належала Житлово-будівельному кооперативу «Луч» (далі ? ЖБК «Луч»), членом якого був ОСОБА_5Із березня 1969 року нею разом з ОСОБА_5 сплачувались пайові внески за вказану квартиру. За час шлюбу за сумісні кошти сплачено відповідне паєнагромадження в сумі 4 550,00 руб, що становило повну загальну вартість паєнагромадження (повного розміру пайового внеску) квартири. 02 жовтня 1990 року шлюб між нею і ОСОБА_5 розірваний. Після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_5 із 1990 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаній квартирі до 1995 року. Крім того, у квартирі проживали їх син і донька, яка знялася з реєстрації та виїхала у 1985 році. У 1995 році вона разом із ОСОБА_5 переїхали на постійне місце проживання у будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3, який вона успадкувала після смерті матері, а квартиру АДРЕСА_1, залишили для постійного проживання сину. У січні 2015 року, коли вона була на новорічних святах у їхнього сина, син повідомив їй, що він ще в січні 2008 року купив у ОСОБА_5 їхню спільну квартиру. Вважає, що ОСОБА_5 порушив її право на спірну квартиру і розпорядився квартирою без її згоди, уклавши з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу спірної квартири.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним рішення ВК Краматорської МР від 17 вересня 2003 року № 410 у частині оформлення документів та видачі свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_5 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру, що видане 25 вересня 2003 року ВК Краматорської МР на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 31 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_8; визнати квартиру об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частини вказаної квартири.

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВК Краматорської МР про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частини квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року, від якого вони мають двох дітей. Під час шлюбу за сумісні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, де вони мешкають і зараз. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений. Вона з чоловіком зробили в квартирі ремонт, а саме: замінили міжкімнатні і вхідні двері, сантехніку у туалеті та ванній кімнаті, кахелем виклали стіни, замінили шпалери у кімнатах, зробили ремонт на кухні, натяжну стелю у прихожій кімнаті. ОСОБА_6 зареєстрований у спірній квартирі, але постійно проживає з ОСОБА_4 по АДРЕСА_3. Влітку 2014 року вона припинила з ОСОБА_6 сімейні стосунки.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, придбану відповідно до договору купівлі-продажу 31 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі № 2-834 на ім'я ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 березня 2008 року, номер витягу 18155851. Визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним рішення ВК Краматорської МР від 17 вересня 2003 року № 410 у частині оформлення документів та видачі свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_5 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру, видане 25 вересня 2003 року ВК Краматорської МР на ім'я ОСОБА_5 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладеного 31 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано квартиру об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частини квартири за кожним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що спірна кооперативна квартира за час шлюбу сторін повністю виплачена, тому квартира є спільним сумісним майном подружжя, що не враховано виконкомом при прийнятті рішення про видачу свідоцтва про право власності на квартиру. Ордер на спірну квартиру також виданий лише на ОСОБА_5 без врахування, що співвласником квартири є також ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_4 на час продажу спірної квартири була її співвласником, а для розпорядження спільним майном потрібна згода іншого співвласника (стаття 369 ЦК України), то вона має право на пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, передбачених нормами ЦК України і СК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що квартира не може бути предметом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_5 не мав права на її відчуження без згоди іншого співвласника - ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено із мотивувальної та резолютивної частин рішення посилання на поновлення строку позовної давності для звернення до суду.

Змінюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що паєнагромадження за спірну квартиру було сплачено за сумісні кошти під час шлюбу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а після його повної сплати спірна квартира є спільною власністю подружжя. Проте у 2003 році ОСОБА_5 усупереч домовленостям із ОСОБА_4 самостійно отримав у ЖБК «Луч» довідку про сплату ним пайового внеску на вищевказану квартиру та звернувся до ВК Краматорської МР із заявою про оформлення права особистої власності на вказану квартиру. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. ОСОБА_5 самостійно розпорядився спірною квартирою шляхом укладення з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири. При цьому ОСОБА_4 при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири не була і письмової та нотаріально засвідченої згоди на укладання цього договору не надавала. Суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_4 пропущений нею строк позовної давності, оскільки вона його не пропустила.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У грудні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнали позов ОСОБА_4 Помилковий висновок суду про те, що пайові внески крім члена кооперативу ОСОБА_5 нібито вносила ОСОБА_4 (яка ніколи не була членом кооперативу «Луч») - не підтверджується належними доказами і спростовується матеріалами справи. He існує судового рішення про визнання за ОСОБА_4 права на частину паєнагромадження. ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала до суду відзив на касаційну скаргу, згідно з яким доводи скарги є безпідставними та необґрунтованими, такими, що вже раніше були викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7

У лютому 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також подали відзиви на касаційну скаргу, які є ідентичним відзиву ОСОБА_4

14 лютого 2018 року ОСОБА_4 подала ще один відзив на касаційну скаргу, згідно з яким при вирішенні зазначеного спору суд першої інстанції правильно врахував положення статті 146 ЖК Української РСР, статті 384 ЦК України, пункту 43 Примірного статуту ЖБК, що під час розгляду справ у спорах про жилу площу в будинках ЖБК пай, внесений подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, a після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном (якщо інше не буде встановлено письмовою згодою між ними) й у випадку розірвання шлюбу підлягає поділу на загальних підставах. Виходячи з норм законодавства, укладення угоди про поділ паю після розірвання шлюбу між подружжям, вступу колишнього з подружжя до житлово-будівельного кооперативу є правом, а не обов'язком колишнього подружжя.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчого комітету Краматорської міської ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання частково недійсними рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчий комітет Краматорської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частини квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик