ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1387/19 Справа № 210/1061/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 про визнання договору на постачання теплової енергії укладеним (на основі типового),

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року позивач - КПТМ "Криворіжтепломережа" звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що здійснював постачання теплової енергії в приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 за договором дарування від 16 лютого 2008 року.

13 серпня 2004 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради прийнято рішення № 492 «Про переведення квартири по АДРЕСА_1 до нежитлового фонду» та оформлення квартири, що належить на праві власності відповідачу, як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин продовольчих товарів.

04 січня 2018 року позивачем, ОСОБА_1 було направлено рекомендованою поштою два примірники Договору на постачання теплової енергії № 5005 від 03 січня 2018 року, але до теперішнього часу договору ним не укладено.

Приміщення відповідача є вбудованим у житловий будинок і має єдину систему централізованого опалення з житловим будинком.

Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в житловому будинку на забезпечення їх здоров'я та права на достатній життєвий рівень, що включає право на житло, КПТМ здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії відповідачу в його приміщення, у зв'язку з тим, що його приміщення не є відокремленим від житлового будинку в цілому та не може бути відключено від єдиної системи теплопостачання будинку.

Відповідач у добровільному порядку не бажає укласти договір на постачання теплової енергії.

Враховуючи викладене, просить суд визнати укладеним договір №5005 від 03 січня 2018 року між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 про постачання теплової енергії в редакції, запропонованій позивачем, згідно з типовим договором, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про визнання договору на постачання теплової енергії укладеним (на основі типового) - задоволено.

Визнано укладеним між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 договір № 5005 від 03 січня 2018 року на постачання теплової енергії (в зазначеній позивачем редакції).

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що він не є споживачем послуг наданих позивачем, оскільки не отримував послуг з опалення його нежитлового приміщення та не має такого наміру та неможливо спонукати до укладення договору, бо неможливо виконувати обов'язки, а зі сторони споживача вимагати від постачальника виконувати обов'язки. Договір може бути дійсний тільки з моменту фактичного підключення приміщення до мережі, що належить позивачу. В суді першої інстанції взагалі не досліджувалось питання відповідності умов договору вимогам закону. Крім того вважає, що такий предмет спору вже було вирішено в судовому порядку.

17 грудня 2018 року позивач - КПМТ «Криворіжтепломережа» в порядку, передбаченому ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на те, що вказаним відповідачем рішенням суду вирішувалося питання про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії від 01 серпня 2012 року, тоді як у даному позові підприємство просить суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії (на основі типового) від 03 січня 2018 року, що свідчить про відсутність підстав вважати, що дані справи мають той самий предмет. Твердження відповідача про відсутність обов'язку укласти договір на постачання теплової енергії, слід враховувати п.3 ч.3 ст. 21 Закону України № 1875-ІУ за змістом якого міститься імперативний припис: виконавець комунальних послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, який затверджено Правилами № 630, просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 492 від 13 серпня 2004 року "Про переведення житлових приміщень у нежитлові" вирішено перевести житлове приміщення по АДРЕСА_1 у нежитлове - магазин не продовольчих товарів (а.с.10).

Згідно Розпорядженню голови обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

Зі статуту КПТМ «Криворіжтепломережа» вбачається, що основним предметом діяльності комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» є виробництво теплової енергії (а.с.22 зворот).

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку та є невід'ємною частиною системи опалення.

Згідно з п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

04 січня 2018 року позивачем, ОСОБА_1 було направлено рекомендованою поштою два примірники Договору на постачання теплової енергії № 5005 від 03 січня 2018 року (а.с. 13, 14 -16, 17), але до теперішнього часу договору ним не укладено.

Встановивши вищезазначені обставини у справі та, керуючись положеннями ч.1 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.206, 208, 626, 638 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не є споживачем послуг наданих позивачем, оскільки не отримував послуг з опалення його нежитлового приміщення та не має такого наміру та неможливо спонукати до укладення договору, бо неможливо виконувати обов'язки, а зі сторони споживача вимагати від постачальника виконувати обов'язки, спростовуються наступним.

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1. Дане приміщення розташоване на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку та є невід'ємною частиною системи опалення будинку, на яку була подана теплова енергія відповідно до акта від 31 жовтня 2017 року (копія акту додана до позовної заяви). Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, КПТМ «Криворіжтепломережа» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення. У випадку, якщо відповідач не має наміру отримувати послуги з централізованого опалення, то відповідно до пунктів 26, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1706цс15. Пункт 25 Правил 630 встановлює, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Жодних даних про відключення приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 від централізованого опалення, у встановленому законодавством порядку відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність радіаторів у приміщені АДРЕСА_1 також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за змістом ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України № 1875-ІУ споживач зобов'язаний: 2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; 4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; 6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; 9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

За положенням статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (статті 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 2, 4 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2012 року № 6-110цс12, в якій були встановлені подібні правовідносини, за таких самих фактичних обставин. Підстав для відступлення від цієї правової позиції колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові № 61-21708св18 від 27 червня 2018 року, не знайшла.

Доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів направлення проекту договору на постачання теплової енергії від 03 січня 2018 року, а саме відсутність опису вкладення, спростовуються листом з описом вкладення (додаток №2 до відповіді на відзив а.с.41-42).

Посилання відповідача на те, що рішенням суду раніше вирішувалося питання про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії від 01 серпня 2012 року, спростовуються змістом даної позовної заяви та матеріалами справи, згідно яких позивач просить суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії (на основі типового) від 03 січня 2018 року, що свідчить про відсутність підстав вважати, що дані справи мають той самий предмет.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова