ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1542/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач) про стягнення процентів за користування позикою в сумі 25 989 грн. 83 коп., інфляційних втрати в сумі 8 974 грн. 39 коп. та 3 % річних від простроченої суми - 2 887 грн. 76 коп. Крім того просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати в сумі 1 704 грн. 80 коп. із яких судовий збір в сумі - 704 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду від 03.05.2017, яке набрало законної сили 06.06.2017 задоволено його позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 91 114 грн. 29 коп. Вищевказаним судовим рішенням були встановлені обставини того, що за умовами договору позики відповідач брав на себе зобов'язання за користування позикою виплачувати йому проценти щомісячно із розрахунку 27 % від суми неповернутої позики. Постановою головного державного виконавця Дарницького РВДВС у м. Києві від 13.07.2017 відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного рішення суду. За період з 12.12.2017 по 06.09.2018 боржник через депозитний рахунок відділу ДВС перерахував йому кошти в сумі 22 500 грн. 00 коп. На сьогоднішній день сума заборгованості залишається несплаченою в сумі - 68 614 грн. 29 коп. із розрахунку: (91 114,29 грн. - 22 500,00 грн.), оскільки відсотки за користування позикою та інфляційні не нараховані надалі, тому він звернувся до суду. Отже, 27 % річних з 13.07.2017 по 14.11.2018 становлять 25 989,83 грн., а інфляційні витрати з липня 2017 по жовтень 2018 становлять 8 974 грн. 39 коп., а 3 % річних з 13.07.2017 по 13.11.2018 становлять 2 887 грн. 76 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі пославшись на обставини викладені в позові.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, в судове засідання повторно не прибув, причин своєї неявки суду не повідомив, відзив та заяв про відкладення розгляду справи або можливості провести судове засіданні без його участі до суду не надходили.

З урахуванням положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 03.05.2017, яке набрало законної сили 06.06.2017 (а.с. 6), стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики за період з 28 серпня по 6 грудня 2016 в сумі 90 212,16 грн. та судові витрати в сумі 902 гривні 13 копійок, а усього 91 114 гривень 29 копійок.

У вищевказаному рішенні встановлено, що гроші в сумі 80 000 грн. ОСОБА_3 зобов'язався повернути до 28 травня 2016 р. та виплачувати за користування позикою щомісячно проценти за ставкою 27% річних. ОСОБА_3 не повернув позику у встановлений строк, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Водночас відповідач сплатив позивачу проценти за користування позикою, нараховані станом на 28 серпня 2016 р.

За судовим рішенням було видано виконавчий лист, який позивач пред'явив до примусового виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ. 13.07.2017 головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито ВП № 54295413 по виконанню вищевказаного рішення суду №753/22597/16.

Відповідно до копії листа вих. 15 від 07.11.2018 головного державного виконавця Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_3, який є боржником у ВП №54295413 за період з 12.12.2017 по 06.09.2018 на депозитний рахунок відділу перерахував кошти в сумі 22 500 грн. 00 коп., з яких 15 570 грн. 00 коп. перерахованого на реквізити стягувача - ОСОБА_2, а сума в розмірі 5 000 грн. 00 коп. знаходиться на депозитному рахунку відділу, і після усунення технічних проблем, також будуть перераховані на реквізити ОСОБА_2 (а.с. 8)

В решті рішення суду залишається невиконаним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 5 ст. 11 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписом ст. 599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Аналіз наведених норм цивільного закону дає підстави для висновку, що наявність невиконаного судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора, що виникли з договору позики, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання процентів від суми позики та сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 3,5, 6 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що ОСОБА_4 отримав 04.12.2015 від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000 грн. 00 коп., які ОСОБА_4 зобов'язався повернути ОСОБА_2 в строк до 28.05.2016, що підтверджується завіреною копією рішення суду від 03.05.2017 (а.с. 6), право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позиків припиняється після спливу визначеного договором строку повернення кредиту.

Дана правова позиція висловлена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 28.03.2018 по справі справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 справа №444/9519/12 п.54

Виходячи з наведеного вимоги позивача про стягнення процентів за користування позикою в сумі 25 989 грн. 83 коп. за період з 13.07.2017 по 14.11.2018 з розрахунку 27 % річних від неповернутої суми позики, не підлягає задоволенню, а в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підтвердження розміру заявлених вимог позивач надав розрахунки, відповідно до яких розмір належних йому з відповідача 3 % річних за період з 13.07.2017 по 13.11.2018 становить 2 887 грн. 76 коп. розмір інфляційних витрати з липня 2017 по жовтень 2018 у розмірі 8 974 грн. 39 коп.

Проте даючи оцінку наведеним розрахункам суд приходить до висновку про невірне обрахування позивачем заявлених до стягнення сум і не може покласти вищевказані розрахунки в обґрунтування свого рішення з таких підстав.

Три проценти річних та індекс інфляції по розписці від 04.12.2015 розраховані позивачем за невірною методикою, оскільки вказані суми вирахувані не від суми основного зобов'язання, стягнутого рішенням суду, як це передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України, а з урахуванням заявлених до стягнення процентів за користування позикою.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов'язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зазначила, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Оскільки позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 80 000 грн. 00 коп., а відповідач сплатив 22 500 грн. 00 коп. в порядку погашення прострочення суми кредиту, розрахунок відповідальності за порушення грошового зобов'язання розраховується з 57 500 грн. 00 коп.

Отже, з відповідача підлягає до стягнення 3 % річних за період з 13.07.2017 по 13.11.2018 у розмірі 2 311,03 грн. та інфляційні витрати з липня 2017 по жовтень 2018 у розмірі 6 894,25 грн.

Щодо судових витрат про які просить позивач, які складаються з 704 грн. 80 коп. судового збору та 1 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для наданн я правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначила, що вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). . Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивач не надав суду підтвердження оплати адвокату гонорару у розмірі 1000 грн. 00 коп., дана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. - 171 грн. 27 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами, ст.ст. 625, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 48, 76-82, 223, 133,137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273-284 ЦПК України, постановою ВП ВС від 16.01.2019, постановою ВП ВС від 28.03.2018, постановою ВП АС від 27.06.2018 суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 2 311 грн. 03 коп., інфляційні збитки у розмірі 6 894 грн. 25 коп., а в всього - 9 205 грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 171 грн. 27 коп.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ІПН:НОМЕР_2.

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Заставенко М.О.