Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 715/2103/16-ц

провадження № 61-33983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи: Коровійська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2017 року у складі судді Цуркана В. В. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2016 року приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» (далі - ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Коровійська сільська рада, відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Глибоцької районної державної адміністрації про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позовна заява мотивована тим, що по території Коровійської сільської ради проходить ПЛ-110 кВ «Арсенал-Гравітон», яка побудована в 1971 році та введена в експлуатацію в 1972 році. ПЛ-110 кВ «Арсенал-Гравітон» є об'єктом енергетики, право власності на який не підлягає державній реєстрації і належить позивачу та знаходиться на його балансі. Вздовж високовольтної лінії ПЛ-110 кВ «Арсенал-Гравітон» встановлено охоронну зону розміром 20 м вздовж лінії, в межах якої діють законодавчо встановлені обмеження, зокрема, будівництво житлових будинків, будинків громадського призначення; розміщення споруд іншого призначення на меншій відстані від елементів електричних мереж, ніж встановлено нормами.

ОСОБА_4 є власником будинку по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 є власником будинку по АДРЕСА_2.

Працівниками ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» під час огляду лінії встановлено, що в межах охоронної зони, а саме безпосередньо під лінією між опорами

№ 7-8 розташовані житлові будинки відповідачів, що є порушенням пунктів 8, 9 Правил охорони електричних мереж.

При цьому, відповідачі не зверталися до ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» як власника високовольтної лінії щодо погодження будівлі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми діями, а саме: будівництвом житлових будинків між опорами № 7-8 ПЛ-110кВ «Арсенал-Гравітон», грубо порушили вимоги Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів», Правил охорони електричних мереж», норм ДБН 360-92 в частині дотримання вимог щодо обмеження діяльності в межах охоронної зони ПЛ-110кВ «Арсенал- Гравітон».

ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» просило відновити охоронну зону високовольтної повітряної електричної лінії ПЛ-110 кВ «Арсенал-Гравітон» шляхом знесення будинку ОСОБА_4, розташованого в АДРЕСА_1 та будинку

ОСОБА_5, розташованого в АДРЕСА_2.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Глибоцького районного суду чернівецької області від 18 квітня

2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів в суді, що дії відповідачів унеможливлюють нормальні умови експлуатації повітряної лінії та належного технічного обслуговування.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» відхилено.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 квітня

2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

04 липня 2017 року ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а правове обґрунтування базується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Позивач не оспорює право власності відповідачів на житлові будинки та земельні ділянки та не вимагає усунути перешкоди в користуванні майном (спір про право відсутній). Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про відновлення становища, яке існувало до порушення, а підставою для звернення з такими вимогами стало порушення відповідачами правового режиму охоронної зони високовольтної лінії, зокрема будівництвом житлових будинків в межах охоронної зони лінії електропередач.

Доводи інших учасників справи:

01 вересня 2017 року представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 -

ОСОБА_6 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» відхилити, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області

від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області

від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Глибоцького районного суду Чернівецької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2015 року та власником земельної ділянки за цією ж адресою на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_5 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 15 лютого 2012 року та власником земельної ділянки за цією ж адресою на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» належить високовольтна повітряна лінія електропередачі ПЛ-110кВ «Арсенал-Гравітон».

10 травня 2016 року комісією ПрАТ «ЕК «Чернівціобленерго» здійснено обстеження лінії електропередачі, під час якого виявлено, що в охоронній зоні ПЛ-110кВ «Арсенал-Гравітон» в проміжку опор № 7-8 побудовано житлові будинки відповідачів без відповідного погодження з експлуатуючою організацією.

Наявність будинків відповідачів унеможливлює виконання проекту по монтажу другого ланцюга повітряної лінії та реалізації проекту по реконструкції енерговузла підстанції ПС 110/35/10кВ.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

Непорушність права власності також закріплена в статті 41 Конституції України.

Згідно з пунктом е) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Охоронні зони створюються уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти (пункт б) частини першої статті 112 ЗК України).

Згідно частини першої статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України»

від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Знесення будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, оскільки в державних актах на право власності на земельні ділянки, видані відповідачам, відсутні будь-які обмеження для їх використання. Крім цього, позивачем були надані технічні умови приєднання житлових будинків відповідачів до електричних мереж без жодних обмежень. Правомірність набуття відповідачами права користування земельними ділянками та набуття ними права власності на житлові будинки позивачем не оспорюється.

Звернення ж позивача до суду з позовом за захистом свого права власності на вказану лінію електропередач шляхом знесення відповідачами їхніх житлових будинків, які є їх приватною власністю та розташовані на земельній ділянці, що у встановленому законом порядку надана їм у власність, порушує їх права як власників спірних житлових будинків та земельних ділянок, на якій розташовані житлові будинки.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 квітня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська