РІШЕННЯ

іменем України

25 квітня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

14 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 грудня 2016 року він надав в борг відповідачеві ОСОБА_3 кошти в сумі 6000 доларів США. На підтвердження отримання від позивача вищевказаних коштів, позивач взяв з відповідача розписку, написану ОСОБА_3 власноруч та в якій вона зобов'язувалася повернути вказані кошти до 2 вересня 2017 року. На вимогу позивача повернути позичені кошти, відповідач зобов'язання не виконала, що і стало приводом для звернення позивача до суду.

Посилаючись на вказані обставини та те, що ОСОБА_3 у встановлений строк, грошові кошти не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою в сумі 6000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 5 листопада 2017 року становить 153000 грн 00 коп, облікову ставку Національного банку України від простроченої суми в розмірі 3866 грн 10 коп, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 869 грн 40 коп, індекс інфляції від простроченої суми заборгованості в розмірі 3066 грн 00 коп та судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, проте в направленій до суду заяві його представник ОСОБА_2 просив проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, в тому числі шляхом оголошенням на офіційному веб-порталі "Судової влади".

Суд, відповідно до ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України проводить розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з оригіналу розписки про отримання позики, 26 грудня 2016 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов'язалася повернути до 2 вересня 2017 року.

Проте взяті на себе зобов'язання з повернення позичених коштів в розмірі 6000 доларів США відповідач у визначений борговою розпискою строк не виконала.

У відповідності до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Статтею 545 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальнику, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

На підтвердження не повернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал боргової розписки від 26 грудня 2016 року.

Ці обставини, з урахуванням вимог статті 545 Цивільного кодексу України, свідчать про невиконання ОСОБА_3 боргового зобов'язання перед ОСОБА_1

Статтями 526 та 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наявної в матеріалах справи розписки від 26 грудня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зобов'язалася повернути борг позивачу ОСОБА_1 в строк до 2 вересня 2017 року, проте вказане зобов'язання не виконала.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі N 6-369цс15.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики, в якому сторонами не був визначений розмір процентів за користування грошовими коштами, а тому з врахуванням того, що відповідач доказів на підтвердження обставин сплати коштів за договором позики не надав, - вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу - 6000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 10 листопада 2017 року (дата направлення позовної заяви до суду) в сумі 153300 грн 00 коп; 3866 грн 10 коп - процентів нарахованих відповідно до облікової ставки Національного Банку України за користування позиченими коштами; 869 грн 40 коп - 3% річних нарахованих на основну суму заборгованості з врахуванням інфляційних втрат (розрахованих згідно з формулою: сума боргу х кількість днів прострочення : 365 днів х 3%), а також 3066 грн 00 коп сума інфляційних втрат, згідно з проведеним позивачем розрахунком (а.с.1-2) підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1611 грн 01 копійок.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.207, 545, 625, 640, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 26 грудня 2016 року в розмірі 153300 (сто п'ятдесят три тисячі триста) грн 00 коп; 3866 (три тисячі вісімсот шістдесят шість) грн 10 коп - процентів нарахованих відповідно до облікової ставки Національного банку України за користування позиченими коштами; 869 (вісімсот шістдесят дев'ять) грн 40 коп 3 % річних, 3066 (три тисячі шістдесят шість) грн 00 коп суму інфляційних втрат, а також судові витрати в розмірі 1611 (одну тисячу шістсот одинадцять) гривень 01 копійку.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_4