ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6067/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/146/19

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА-ЖИТТЯ»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 08 листопада 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 02 від 05.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 05.02.2018 року шляхом підписання заяви прийняв публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ».

Позивач вважає, що укладений договір є недійсним оскільки, в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, банк не надав позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту, оформлення кредитного договору проходило без тривалої затрати часу, текст документу виконаний дуже дрібним шрифтом, що не дало можливості йому детально ознайомитись з договором та оцінити всі ризики.

Позивач посилається, що в порушення ст.18 Закоу України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил банк встановив комісію за обслуговування кредитної заборгованості, незважаючи на те, що це супутня послуга банку і її компенсація не може бути за рахунок позивача, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплачувати на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

На думку позивача, в порушення ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за умовами кредитного договору відповідачем було нав'язано послуги з добровільного страхування у обраній відповідачем страховій компанії, що є несправедливим, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки і банк не мав права усупереч закону обмежувати позивачеві вибір страхової компанії.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним п.6 (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості) Кредитного договору № 02 від 05 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_2

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Перший Український міжнародний банк» - адвокат Васильчиков І.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним п.6 (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості) кредитного договору № 02 від 05 лютого 2018 року, укладеного між банком та ОСОБА_2. ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в пропозиції укласти договір чітко зазначено підтвердження ОСОБА_2 про ознайомлення з інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а, виходячи із положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу в будь-які договірні відносини, зокрема і стосовно укладення кредитного договору.

Апелянт посилається, що позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав і не звертався до кредитора за додатковими роз»ясненнями положень договору і незгоди з умовами договору не висловлював.

Як зазначає апелянт, сам факт наявності в кредитному договорі умови щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості не свідчить про недійсність договору або окремої його частини, враховуючи положення ч. 6 ст. 627 ЦК України щодо свободи договору Зазначена умова договору не є несправедливою чи дискримінаційною в розумінні ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-1746 цс16 та 642/4005/14ц, апелянт вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції в частині визнання недійсним п. 6 кредитного договору.

Апелянт наголошує, що постанова НБУ № 168 від 10.05.2007 року про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту втратила чинність 10.07.2016 року.

Апелянт вказує, що ПАТ «ПУМБ» у договорі було включено перелік послуг, які можуть надаватись в рамках наданого споживчого кредиту, а саме здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, пов»язаного з бажанням клієнта отримувати виписки по рахунку, надання консультаційних та інших послуг, а тому вважає, що встановлення плати за послуги у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості є обгрунтованим.

У встановлений апеляційним судом строк ПАТ «ПУМБ» та ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА-ЖИТТЯ» відзиви на апеляційну скаргу не подавались.

Відповідач та третя особа в судове засідання апеляційного суду не з»явидися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, що достовірно підтверджується наявними у справі документальними доказами (а.с.172,173).

За статтею ст.372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними, посилаючись на положення ст. 1054 ЦК Уккраїни та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визнання недійсним п. 6 (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості) Кредитного договору № 02 від 05 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_2, а в іншій частині - сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перегляду апеляційним судом.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до заяви № 02 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, 05.02.2018 року ОСОБА_2 прийняв пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого йому надано споживчий кредит в сумі 25264,06 грн, в т.ч. на загальні споживчі цілі - 20943,00 грн, для оплати договору страхування - 4021,06 грн, для сплати разової комісії - 300 грн. Пунктами 5, 6 Договору визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 05.08.2018 року - 3,99%, розмір процентної ставки річних - 0,01%.

Позичальник, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, погодився та прийняв в повному обсязі публічну пропозицію укласти договір добровільного страхування життя за програмою «страхування життя зі Споживчим кредитом готівкою» ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ», від імені якого діє ПАТ «ПУМБ».

Факт підписання договору та отримання кредитних коштів позивач не спростовував і не заперечував.

Зважаючи на обставини справи та наявні у справі докази, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

За статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 6 кредитного договору встановлений розмір комісії за обслуговування кредитної заборнованості - 3,99%.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов'язком банку, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об'єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови пункту 6 кредитного договору є несправедливими, суперечать положенням частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Зважаючи на обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції рішення ухвалено на засадах верховенства права, є законним, обґрунтованим і справедливим.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіривши доводи ПАТ «ПУМБ», апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, які б безспірно підтвердили обґрунтованість заявлених вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: