Справа № 444/4029/18
Провадження № 2/444/595/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, мотивуючи свої вимоги тим, що вона бажає прийняти спадщину після смерті баби ОСОБА_2, яка померла 29.07.2007 року та діда ОСОБА_3, який помер 26.04.2001 року, у власності яких була квартира у м. Рава-Руська, вул. Коновальця, 24/2.

Зазначає, що у свідоцтві про право власності на квартиру від 29.04.1996 року стверджується, що зазначена вище квартира належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4, та ОСОБА_5. У звязку з тим, що прописом букви в їх прізвищах візуально схожі на «е» та на «і» виникла необхідність встановлення факту належності документу.

Чому в документ закралася помилка вона пояснити не може, однак звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про одруження, актовий запис №85 від 01.10.1951 року ОСОБА_3 уклав шлюбу з ОСОБА_2.

Вказує, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 26.04.2001 року у віці 78 років, а ОСОБА_2 померла 29.07.2007 року у віці 83роки.

Як вбачається із довідки Рава-Руського будинкоуправління №2 від 31.07.2018 року №2123 ОСОБА_3 до дня смерті, 26.04.2001 року проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

За цією ж адресою до дня смерті, 29.07.2007 року, проживала та була зареєстрована ОСОБА_2.

А тому просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що свідоцтво на право власності на квартиру в м. Рава-Руська, вул. Коновальця, 24/2, Жовківського району Львівської області від 29.04.1996 року, зареєстроване Червоноградським МБТІ у реєстрову книгу за №1107, видане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить ОСОБА_2, яка померла, 29.07.2007 року та ОСОБА_3, який помер 26.04.2001 року.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача- Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. У вирішенні даної справи повністю покладаються на рішення суду.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач фактично не заперечив позовні вимог, визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься розяснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право (п.п. 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Суд враховує, що прийняття рішення про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідне заявнику для усунення помилки та подальшого спадкування, а тому дану справу суд розглядає в порядку позовного провадження.

Копією свідоцтва на право власності на квартиру, виданого Рава-Руським бюро по приватизації державного житлового фонду 29.04.1996 року стверджується, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_3. Дане свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) міськвиконкому від 18.04.1996 року № 142.

04.10.2001 року ОСОБА_2 було складено заповіт, який посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу та зарєєстрований в реєстрі за № 777. Згідно даного заповіту ОСОБА_2 на випадок смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, вона заповіла своїй дочці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та своїй дочці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в рівних частинах кожній.

Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії ЯТ № 715618 від 04.11.2951 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 одружилися 04.11.1951 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження цього ж дня зроблено відповідний запис за № 85. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Із копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 102635, яке видано виконкомом Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області 30.07.2007 року, вбачається, що ОСОБА_2 померла 29.07.2007 року, а її чоловік ОСОБА_3 помер ще 26.04.2001 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 201309 від 27.04.2001 року.

Довідкою № 2124, яка видана Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2» стверджується, що ОСОБА_2 до дня смерті, 29.07.2007 року проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, за цією ж адресою до дня смерті, 26.04.2001 року проживав та був зареєстрований ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 2123, яка видана Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2».

Крім того, як вбачається із довідки № 2122, виданої Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2», ОСОБА_2, дружина померлого ОСОБА_3 проживала разом із ним і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5 до дня смерті, 26.04.2001 року та вели спільне господарство.

Тобто у всіх документах, крім свідоцтва на право власності на квартиру, виданого Рава-Руським бюро по приватизації державного житлового фонду 29.04.1996 року, прізвище спадкодавців зазначено як ОСОБА_3.

У звязку із наведеним суд приходить до висновку, що у свідоцтві на право власності на квартиру, виданого Рава-Руським бюро по приватизації державного житлового фонду 29.04.1996 року допущено помилку щодо прізвище та невірно зазначено ОСОБА_4.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначений позивачем факт, що має юридичне значення, знайшов своє підтвердження, а отже позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 29.04.1996 року, зареєстроване Червоноградським МБТІ у реєстрову книгу за № 1107, видане ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить ОСОБА_2, яка померла 29.07.2007 року та ОСОБА_3, який помер 26.04.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.