№ провадження 2/495/570/2019
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
02 травня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Бучка І.В.,
за участю учасників справи:
від позивача - особисто позивач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєва Тетяна Михайлівна про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,
адвокат на стороні позивача - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1799 від 16.06.2009 року,
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєва Тетяна Михайлівна, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, відповідно до ст. 11,16,202-203,213,215-216,229 ЦК України просить суд: визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 05.09.2014 року між ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2014 року його матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , її неповнолітнім на той час братом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером 12 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвою Т.М.
У липні 2017 року померла його мати ОСОБА_5 , у зв`язку з чим постало питання про прийняття спадщини, яка відкрилась після її смерті.
Йому стало відомо, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку, покупці необхідної обумовленої суми грошових коштів не мали та з матір`ю належним чином не розрахувались.
З цих підстав, позивач як спадкоємець та правонаступник до майна ОСОБА_5 , вважає вказаний договір таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства, порушує його права та підлягає визнанню недійсним.
В судовому засіданні позивач та адвокат в його інтересах позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлялись через оголошення на сайті судової влади, причини не явки суду не повідомили.
Зі згоди позивача та його представника, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєва Тетяна Михайлівна в судовому засіданні пояснила, що їй не було відомо на час укладання договору купівлі - продажу житлового будинку про те, що відповідачі повністю не розрахувались за житловий будинок, про вказане її сторони не повідомляли, тому договір купівлі - продажу повністю відповідає вимогам чинного законодавства, пізніше їй від позивача по справі стало відомо, що відповідачі ніби то не сплатили всю суму за вказаним договором купівлі - продажу.
Після оголошеної перерви в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутність.
Вислухавши позивача та його представника, третю особу, дослідивши матеріали справи, ретельно вивчивши надані докази, відзив на позовну заяву відповідачів та відповідь на відзив, допитавши в якості свідка ОСОБА_6 , суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що дійсно 05.09.2014 року між ОСОБА_5 (Продавець) та гр. ОСОБА_2 і неповнолітнім ОСОБА_3 , діючим за згодою піклувальника ОСОБА_2 ( Покупці ) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку серії НАВ 652892 , зареєстрований в реєстрі за № 1148 та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвою Т.М. /л.с.4-7/.
Так, відповідно до п.1 Договору, Продавець, тобто ОСОБА_5 продала та передала у власність, а Покупці - ОСОБА_2 і неповнолітній ОСОБА_3 , діючий за згодою піклувальника ОСОБА_2 купили та прийняли у власність у рівних частках за плату житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером 12, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . /л.с. 4-7/
Відповідно до пункту 2 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.09.2014 року, продаж зазначеного будинку вчинено за 47 100 грн., які Продавець отримав від Покупців до підписання цього договору. /л.с. 4-7/
Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності 26434981 від 05.09.2014 року, право приватної спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1 /2 частці) на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: НАВ 652892 , НАВ 652893 ; реєстр. № 1148, виданий 05.09.2014 року приватним нотаріусом Андрєєвою Т.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області. /л.с. .8-11/.
З матеріалів справи вбачається, що продавець за вищевказаним оспорюваним правочином ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . /л.с.15/.
У відповідності до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_5 . /л.с.14/.
Позивач у своєму позові вказує, що договір купівлі-продажу житлового будинку серії НАВ 652892 , зареєстрований в реєстрі за № 1148 та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвою Т.М. є недійсним з підстав недодержання в момент його укладання умов договору, а саме п.2 Договору щодо повної передачі коштів за купівлю житлового будинку №12, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що вказаний правочин порушує його права як спадкоємця за законом після смерті матері, оскільки житловий будинок не входить до спадкової маси.
Матеріалами справи встановлено, що ще за життя ОСОБА_5 намагалась оспорити та визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 05.09.2014 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними було відмовлено. /л.с.38-40/.
Підставою для звернення до суду ОСОБА_5 послугувало те, що на думку позивача сторони домовились ще до підписання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки про суму 5000 доларів США.
Під час підписання договорів відповідачі сплатили позивачу лише 2000 доларів США та зобов`язались сплатити решту у розмірі 3000 доларів США на протязі року, з приводу чого ОСОБА_2 нібито змусила ОСОБА_5 написати розписку, що остання позичила ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США.
Проте, п.2 оскаржуваних договорів не відповідає дійсності, так як ОСОБА_5 стверджувала, що не отримувала від ОСОБА_2 таких грошей.
Наявна в матеріалах справи розписка від 05.09.2014 року, на яку посилалась ОСОБА_5 у поданій до суду позовній заяві ніякого відношення до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку не має, оскільки не містить жодного посилання щодо укладання договорів, а її зміст свідчить про те, що борг у розмірі 5000 доларів США отримала ОСОБА_2 від ОСОБА_6 (представника ОСОБА_5 , а не від ОСОБА_5 ), яка укладала оскаржувані правочини.
Тоді, ОСОБА_5 вирішила звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, проте рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2016 року по справі № 495/4781/16-ц було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, з огляду на те, що договірні зобов`язання виникли саме між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а із позовом до суду звернулась саме ОСОБА_5 . /л.с.41/.
Надалі, ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, проте рішенням Білгород-Дністровського міькрайонного суду Одеської області від 08.11.2017 року по справі № 495/9445/16-ц, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено./л.с.43-46/
Підставою для відмови в задоволенні вищевказаного позову послугувало те, що з розписки, на яку посилається позивач ОСОБА_6 не вбачається як сам факт отримання відповідачем ОСОБА_2 в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, та відсутня дата її отримання, а також зобов`язання про їх повернення.
Проте, у своїй відповіді на відзив від 29.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 вказує на факт визнання відповідачами, що договірною ціною придбання спірного будинку було 5000 доларів США, а також той факт, що відповідач повністю не розрахувалась за спірний будинок і що борг вона визнає.
В якості обґрунтування своїх вимог приєднав до матеріалів справи письмовий лист, висновок та пояснення з органів МВС.
Згідно Висновку про результати розгляду заяви від 31.07.2015 року, складеного ст. УІМ СУІМ Білгород-Дністровського ГУМВС України в Одеській області, капітаном міліції Гуцул І. А.,опитана ОСОБА_2 пояснила, що з початку вона з гр. ОСОБА_6 обговорювали ціну у 40 тисяч грн., коли курс долару був 8 грн. за 1 долар США. ОСОБА_2 принесла гр. ОСОБА_6 40 тис. грн, проте курс долару вже складав 16 грн. за 1 долар США, на що остання сказала, що їй потрібно сплатити за будинок 5000 доларів США, у зв`язку із чим ОСОБА_2 віддала заявниці 2000 доларів США та залишилась ще 3000 доларів США. У дійсний час ОСОБА_2 чекає свого чоловіка, який знаходиться на заробітках в Росії, та коли він привезе гроші, то вони одразу повернуть за будинок гроші. /л.с.116/
У відібраних поясненнях ОСОБА_2 , що надані капітану міліції Гуцул І.А. , опитувана заявила, що купила у ОСОБА_6 будинок в с. Розкішне за 40 тис грн., коли курс долара був по 8 грн. за 1 долар. В 2014 році, вказує, що продала в Черкаській області будинок та хотіла віддати власниці гроші, проте ОСОБА_6 сказала, що їй потрібно не у гривнях, а 5000 доларів США. Стверджує, що вона обміняла 40 тис грн. на 2000 доларів США, та повинна була ще 3000 доларів США, хоча це не справедливо, бо вони домовлялися в гривнях, а не у доларах. Зазначила, що її чоловік коли повернеться із заробітків, вони повернуть борг./л.с.117/
Матеріали справи містять і саму розписку, що написала власноручно ОСОБА_6 , що вона надала у борг 5000 доларів США ОСОБА_2 /л.с.125/.
Задля повного та всебічного розгляду справи в судове засідання також було викликано свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка підтвердила факт того, що дійсно ОСОБА_2 не в повній мірі розрахувалася за придбаний нею згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2014 року будинок, тобто під час укладання договору не були додержані усі його умови, а тому вказаний правочин потрібно визнати недійсним .
Так, ст. 202 ч.1 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Приписами статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.
В Аналізі наведено критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі:
1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором;
2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені;
3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).
Коментована стаття 215 ЦК України, визначаючи підстави недійсності правочину, має відсильну норму на необхідність дотримання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК. Отже, можна вважати, що умови чинності правочину водночас є умовами його дійсності, які у загальному вигляді визначені у ст. 203 ЦК. Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.
У ст. 203 ЦК перераховані лише загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків, дотримання батьками прав та інтересів їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.
Іншими словами, за коментованою статтею, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Як встановлено матеріалами справи, договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: НАВ 652892, реєстровий № 1148, виданий 05.09.2014 року приватним нотаріусом Андрєєвою Т.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області:
- вчинений у формі (письмовий та нотаріально посвідчений), встановленою законом;
- зміст договорів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;
- сторони договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що було встановлено та перевірено нотаріусом при їх посвідченні;
- договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.
Крім того, оспорюваний правочин підписаними усіма сторонами, зокрема, ОСОБА_5 , що свідчить про виражене її волевиявлення та відповідність її внутрішній волі, в т.ч. і обумовленого у п. 2 Договору, що продаж будинку вчинено за 47 100 грн., які Продавець ( ОСОБА_5 ) отримав від Покупців ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) до підписання цих договорів.
Суд ставиться критично до приєднаних до матеріалів справи розписки, яка власноручно написана ОСОБА_6 про отримання нею коштів від ОСОБА_2 , оскільки у ній жодного посилання на умови договору купівлі-продажу від 05.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 немає, тобто немає взаємопов`язаності вимог даних правовідносин із зобов`язальними відносинами осіб, які не приймають участь у вказаній справі, більш того приєднані позивачем в якості доказу визнання відповідачами остаточної суми повернення за купівлю житлового будинку листи, висновок та пояснення ОСОБА_2 не приймаються судом до уваги з підстав того, що у всіх вищенаведених документах відсутнє посилання на умови оспорюваного правочину, у них усіх зазначається про визнання ОСОБА_2 необхідності повернення боргу саме ОСОБА_6.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на повагу своєї власності, безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ст. 316-317 Цивільного кодексу України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
В ході судового розгляду справи встановлено про відсутність будь-яких підстав для визнання недійсним укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: НАВ 652892 ; реєстр. № 1148, виданий 05.09.2014 року приватним нотаріусом Андрєєвою Т.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області.
Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, зі змісту вищевказаної статті чинного законодавства вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13.
В ході судового розгляду справи позивачем не наведено жодного належного та обґрунтованого доказу яким чином, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: НАВ 652892 ; реєстр. № 1148, виданий 05.09.2014 року приватним нотаріусом Андрєєвою Т.М. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області порушує права ОСОБА_1 , стороною якого він не був.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 11, 15-16, 203-204, 215-216, 316-317, 319, 321, 328, 655, 657, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81-83, 263, 264, 265, 280 -281, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєва Тетяна Михайлівна про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним - відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_8 , ІПН: НОМЕР_9 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєва Тетяна Михайлівна, адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: