Справа № 581/8/19
Провадження № 2/581/72/19
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2019 року сел. ОСОБА_1

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Бочкун Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. ОСОБА_1 цивільну справу спрощеного позовного провадження за позовом Управління поліції охорони в Сумській області до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійне навчання,

встановив:

У січні 2019 року Управління поліції охорони в Сумській області звернулось до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 19060 грн. 08 коп., мотивувавши свої вимоги тим, що між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, ОСОБА_2 та Рівненським вищим професійним училищем Департаменту Державної охорони при МВС України (надалі навчальний заклад) укладено договір від 31 серпня 2015 року № 86/1187 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони, відповідно до умов якого Відповідач пройшов професійне навчання у Навчальному закладі і 06 січня 2016 року отримав свідоцтво про початкову підготовку. Згідно з п. 1.2. договору позивачем, за професійне навчання відповідача, навчальному закладу перераховано 19060 грн. 08 коп. Відповідно до п. 2.3 Договору відповідач зобовязаний був прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області 07 січня 2016 року та відпрацювати мінімум 3 (три) роки. Відповідач був звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підтверджується витягом з наказу Управління поліції охорони в Сумській області від 30 червня 2018 року № 210 о/с. Згідно з п. 2.4. Договору у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання за негативними мотивами, звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором 3-річного строку після закінчення навчального закладу кандидат повинен в установленому порядку компенсувати всі витрати, які здійснив підрозділ у звязку з виплатою грошового утримання за час навчання, проведення навчання та утримання кандидата в навчальному закладі. У січні 2019 року позивачем здійснено перерахування на особистий розрахунковий рахунок відповідача грошове забезпечення за серпень 2018 року та компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку за 2018 рік у розмірі 11635 грн. 92 коп. Згідно з розрахунками позивача, відповідач повинен відшкодувати витрати, повязані з його навчанням в навчальному закладі, які складають 19060 грн. 08 коп. Оскільки добровільно відповідачем зазначені грошові кошти позивачу не повернуті, тому позивач просив стягнути на користь Управління поліції охорони в Сумській області з відповідача, ОСОБА_2, вищевказані витрати, повязані з проходженням професійного навчання відповідача в навчальному закладі, поклавши на відповідача понесені позивачем у даній справі судові витрати.

У провадженні місцевого суду на стадії розгляду по суті перебуває зазначена вище цивільна справа спрощеного позовного провадження.

Після дослідження судом у відкритому судовому засіданні додатково отриманих доказів, головуючий по справі ініціював обговорення питання про дотримання виду судочинства цивільної юриздикції при вирішенні даного спору, доповівши сутність та зміст постанови ОСОБА_3 Верховного Суду від 13 березня 2019 року (справа № 723/18/17).

Предстанвик позивача ОСОБА_4 уважав, що даний спір з приводу неналежного виконання відповідачем цивільно-правової угоди по його навчанню і підготовки до служби в ДСО підлягає розгляду за правилами саме цивільного судочинства, про це у справі зібрані відповідні докази та до цього сформована усталена судова практика Верховного Суду по даній категорії справ, а рішення ОСОБА_3 Палати ВС не є прецендетом у даній справі.

Відповідач погодився зі змістом оголошеного судового рішення ВС та пояснив, що при прийнятті його на роботу до відповідача у вислугу років і до стажу роботи в поліції йому було зараховано 1,5 роки строкової служби у Збройних Силах України та тримісячний строк навчання у Рівненському вищому професійному училищі ДДСО МВС України.

Оцінивши доводи сторін з приводу порушеного питання, ураховуючи фактичні обставини даної справ та досліджені в ній докази, суд дійшов до наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 4 ст.5 КАС України визначено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція охорони входить до складу Національної поліції, основними повноваженнями поліції охорони є забезпечення публічної безпеки і порядку, реагування на правопорушення в межах постів і маршрутів.

Статтями 1,13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено правовий статус Національної поліції України (далі-поліція) як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У складі поліції функціонують: поліція охорони.

З огляду на ці норми законів, працівник поліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно зі ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський відшкодовує підрозділу витрати, пов'язані з його навчанням та витрати, які здійснив підрозділ у зв'язку з виплатою йому грошового утримання за час навчання. У разі відмови поліцейського від добровільного відшкодування підрозділу витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

Судом установлені ті обставини, що 31 серпня 2015 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, ОСОБА_2 та Рівненським вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір № 86/1187. Відповідно до умов договору Рівненське вище професійне училище Департаменту Державної служби охорони при МВС України зобовязувалось провести підготовку ОСОБА_2 за професією охоронник і кваліфікацією охоронник 3 розряду для служби в УДСО при УМВС України в Сумській області (а.с.9-12).

Відповідно до витягу з наказу Управління поліції охорони в Сумській області «По особового складу» від 07 січня 2016 року № 10 о/с, ОСОБА_2 був призначений на посаду поліцейського водія батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Сумській області, з посадовим окладом 1700 гривень з 07 січня 2016 року; при цьому, до стажу по вислузі років зараховано 01 рік 10 місяців 16 днів (а.с.70).

Відповідно до витягу з наказу Управління поліції охорони в Сумській області «По особового складу» від 30 серпня 2018 року № 210 о/с, ОСОБА_2 був звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 31 серпня 2018 року, вислуга років на день звільнення з Нацполіції складала 04 роки 06 місяців та 09 днів (а.с.72).

З наведених норм убачається, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнилася за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це визначено умовами укладеного між сторонами спору договору від 31 серпня 2015 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС.

Ураховуючи викладене, даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов'язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби (з огляду на зарахування періоду навчання відповідача у Рівненському вищому професійному училищі Департаменту ДСО при МВС України до стажу роботи в Нацполіції), зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається вже після її звільнення зазначеної сторони з державної служби.

Водночас слід зазначити, що у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок сформульовано у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій ОСОБА_3 Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У п. 68 рішення у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Відповідно до пункту першого частини першої та другої статті 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а при закритті провадження у справі суд вирішує питання повернення судового збору стороні.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи,яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Оскільки провадження у даній справі підлягає закриттю в звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. підлягає поверненню позивачу.

Довід представника відповідача про належність даного спору до спору цивільного судочинства з усталеною судовою практикою, на думку суду, не є переконливим з огляду на вищенаведені положення законів та судову практику ОСОБА_3 Верховного Суду, включаючи постанову ОСОБА_3 Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1ст. 255, 256 ЦПК України, ст. 7 Закону України"Про судовий збір", суд-

постановив:

Закрити провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в Сумській області до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійне навчання.

Розяснити представнику позивача та позивачу їх право звернутися з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства до Сумського окружного адміністративного суду

Повернути Управління поліції охорони в Сумській області, сплачений розмір судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп., (зарахований згідно з платіжними дорученнями № 695 від 26 грудня 2018 року та №280 від 24 січня 2019 року на розрахунковий рахунок 8238, МФО 899998, отримувач платежу УК у Липоводолинському районі Сумської області, найменування банку отримувача Казначейство України).

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Д. В. Бутенко