Провадження № 4-с/263/19/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області ОСОБА_2, заінтересовані особи: начальник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області, Бердянський міськрайонний Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною скаргою, в якій просила визнати неправомірною постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Центральний ВДВС м. Маріуполя) ОСОБА_2 про передачу виконавчого провадження від 16 березня 2018 року ВП № 53581035; зобовязати начальника Центрального ВДВС м. Маріуполя скасувати постанову про передачу виконавчого провадження від 16 березня 2018 року ВП № 53581035; зобовязати начальника Центрального ВДВС вжити заходів щодо повернення виконавчого провадження ВП № 53581035 з Бердянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі Бердянський міськрайонний ВДВС).

Заявник вимоги скарги мотивує тим, що 15 листопада 2018 року під час замовлення довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів у боржника ОСОБА_3 Центральний ВДВС повідомив її, що виконавче провадження здійснюється Бердянським міськрайонним ВДВС. Також, 15 листопада 2018 року ОСОБА_1 видана фотокопія постанови про передачу виконавчого провадження від 16 березня 2018 року, яка не підписана державним виконавцем та відсутній відтиск печатки. Оскаржуваною постановою від 16 березня 2018 року виконавчий лист № 263/823/17, виданий 06 березня 2017 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, переданий до Бердянського міськрайонного ВДВС. Як підставу для передачі виконавчого листа до іншої виконавчої служби зазначено, що згідно з інформаційною довідкою божнику належить 1/3 частини земельної ділянки 5,5583 га, яка розташована за адресою: Берестівська сільська рада, Бердянський район, Запорізька область. Борг станом на 15 березня 2018 року складає 27 396 грн. 90 коп. Виконавче провадження необхідно передати до Бердянського міськрайонного ВДВС. З таким рішенням заявник не погоджується, оскільки виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. Право вибору відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються функції, належить стягувачу. Звертаючись до Центрального ВДВС м. Маріуполя, ОСОБА_1 реалізувала своє право вибору місця відкриття виконавчого провадження, яке відповідає місцю фактичного проживання як стягувача, так і боржника. Постановою від 16 березня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53581035, упродовж року воно здійснювалося Центральним ВДВС м. Маріуполя. В оскаржуваній постанові указано, що державний виконавець керувався ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, умовою для передачі виконавчого листа від одного виконавця до іншого, у межах різних установ, може бути здійснено за волевиявленням самого стягувача, якщо воно оформлене письмово і до відкриття провадження. ОСОБА_1 заяви про передачу виконавчого провадження до іншого органу не писала та не відбулося відводу виконавця або керівника виконавчого органу, у звязку з чим заявник вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для передачі виконавчого листа до іншого органу, тому, керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 449 ЦПК України, положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, заявник просила вимоги скарги задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 до судового засідання не зявилися, попередньо подали заяви про розгляд скраги за їх відсутності.

Начальник Центрального ВДВС м. Маріуполя та державний виконавець Бердянського міськрайонного ВДВС до судового засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Державний виконавець Українська Я.С., яка діє на підставі довіреності, виданої начальником виконавчої служби, до судового засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Боржник ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, що також не є підставою для неможливості розгляду скарги.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у звязку із розглядом скарги за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Рух скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 січня 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 року скасовано, скаргу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Правовими підставами для скасування попередньої ухвали указано, що державний виконавець Осецький І.В., дії якого оскражуються, у Центральному ВДВС м. Маріуполя на час розгляду справи не працював, і суд не вирішив питання про залучення до участі у справі іншої посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника. Крім цього зазначено, що постанова державного виконавця належним чином не посвідчена, не містить підпису державного виконавця, з її змісту вбачається, що прізвище боржника має відмінності у написанні, в одному випадку йдеться про прізвище «ОСОБА_5І.», а в іншому про «ОСОБА_3І.».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2019 року суддею Музикою О.М. прийнято до свого провадження скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця від 16 березня 2018 року.

Виконуючи приписи суду апеляційної інстанції, під час продовження розгляду скарги, судом 05 березня 2019 року начальнику Центрального ВДВС м. Маріуполя направлений лист про надання відомостей про передачу виконавчого провадження до іншого державного виконавця в межах одного органу державної виконавчої служби або вказати посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника ОСОБА_1, яку необхідно залучити до участі у справі, з підтвердженням належним чином оформлених документів, як це передбачено ч. 3 ст. 450 ЦПК України.

Листом від 18 березня 2019 року державний виконавець Українська Я.С. повідомила суд, що доручення начальника відділу щодо передачі даного виконавчого провадження до іншого державного виконавця у межах одного органу державної виконавчої служби.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2019 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучені: начальник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області, Бердянський міськрайонний Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 259, 260, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Так, 06 березня 2017 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя виданий виконавчий лист № 263/823/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів прибутку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2017 року та до повнолітня дитини, який надійшов на примусове виконання до Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області.

16 березня 2018 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 матеріали виконавчого провадження № 53581035 на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передані до Бердянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області, оскільки державним виконавцем встановлено, що боржник є власником 1/3 частини земельної ділянки 5,5583 га за адресою: Берестівська сільська рада, Бердянський район, Запорізька область, а його борг станом на 15 березня 2018 року складає 27 396 грн.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі ОСОБА_7 № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Предметом спору у справі є оскарження саме рішення державного виконавця про передачу виконавчого провадження до іншого органу виконавчої служби.

Згідно з частиною третьою статті 25 Закону № 1404-VIII у разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України (частина четверта статті 25 Закону № 1404-VIII).

ОСОБА_7 № 1404-VIII наділяє орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо передачі виконавчих проваджень, перелік обставин яких не є вичерпним.

Такого висновку, щодо наявності дискреційних повноважень в органу державної виконавчої служби дійшла ОСОБА_8 Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 657/233/14-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовані судом першої інстанції під час розгляду скарги.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюється їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, з наступними змінами, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Поряд з цим, відповідно до статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3)

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обовязковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору предявити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). ОСОБА_7 вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватним виконавцем.

Застосування правила щодо передання виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

У справі, яка є предметом розгляду, як Центральним ВДВС м. Маріуполя, так і Бердянським міськрайонним ВДВС суду не представлено доказів, які б указували на узгодження із стягувачем питання про передачу виконавчого провадження до іншого виконавця та що відповідно стягувач надав письмову згоду на це.

З огляду на викладене, судом приймаються аргументи заявника про те, що умовою передачі виконавчого листа від одного виконавця до іншого, в межах різних установ, може бути здійснено лише за волевиявленням та погодженням самого стягувача та оскільки у даному випадку такої згоди не отримано, державний виконавець Осецький І.В. діяв з порушенням наведених положень закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 розділу І згаданої Інструкції передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7 розділу І Інструкції передбачено, що постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням прізвища, імені та по батькові боржника фізичної особи, повного найменування боржника юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Наведеним приписам Інструкції примірник винесеної державним виконавцем Осецьким І.В. постанови про передачу виконавчого провадження від 16 березня 2018 року не відповідає, оскільки у такій відсутній підпис державного виконавця та відповідно оскаржувана постанова не скріплена печаткою, а також у ній наявні розбіжності, зокрема прізвище боржника має відмінності у написанні, в одному випадку йдеться про стягнення з «ОСОБА_5І.», а в іншому про стягнення з «ОСОБА_3І.».

У той же час як начальником Центрального ВДВС м. Маріуполя, так і державним виконавцем Бердянського міськрайонного ВДВС суду не представлено оригінал постанови про передачу виконавчого провадження, на підставі чого суд міг би пересвідчитися в її правомірності в цій частині.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. ст. 260, 263, 451 ЦПК України.

Отже оскаржувана постанова не може бути визнана судом правомірною, внаслідок чого суд зобовязує начальника Центрального ВДВС м. Маріуполя усунути указані порушення (поновити порушене право заявника) у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 74 Закону № 1403-VIII.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Зокрема, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби провести певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Так, у звязку із визнанням постанови про передачу виконавчого провадження неправомірною та покладення на начальника Центрального ВДВС м. Маріуполя обовязку усунути наведені порушення, у даному випадку саме державний виконавець Бердянського міськрайонного ВДВС після набрання ухвалою суду законної сили та отримання її указаним державним виконавцем, зобовязаний повернути матеріали виконавчого провадження до Центрального ВДВС м. Маріуполя для вирішення питання про усунення наведених порушень, тому у даному випадку немає правових підстав для покладення на начальника Центрального ВДВС м. Маріуполя обовязку вжити заходів щодо повернення виконавчого провадження ВП № 53581035, оскільки такі дії не регламентовані Законом № 1404-VIII.

Так, після повернення матеріалів виконавчого провадження з Бердянського міськрайонного ВДВС, питання організації виконання виконавчого листа підлягає вирішенню відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України, судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати. Керуючись ст. ст. 1, 4, 5, 18, 24, 25, 74, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області ОСОБА_2, заінтересовані особи: начальник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області, Бердянський міськрайонний Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, задовольнити частково.

Постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області ОСОБА_2 від 16 березня 2018 року про передачу виконавчого листа № 263/823/17 до Бердянського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області визнати неправомірною.

Зобовязати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецької області ОСОБА_9 усунути порушення (поновити порушене право ОСОБА_1) у спосіб, передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Музика