Справа № 379/235/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє від себе та в інтересах малолітніх синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Таращанська районна державна адміністрація Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що мати дітей ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_1, але за даною адресою не проживає. У зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебував, проте від спільного проживання мають дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідачка була одинокою матір'ю у відношенні малолітніх дітей, проте у січні 2017 року громадяни Ісламської Республіки Пакистан були записані батьками дітей. Відомості про батьківство були зроблені зі згоди ОСОБА_4 за матеріальну винагороду. Рішенням суду його (позивача) визнано батьком дітей, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, матеріально дітей не забезпечує. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення синами повнолітнього віку.; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у формі сплаченого судового збору в розмірі 784, 00 грн.

Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву в якій просить провести підготовче судове засідання у справі у її відсутність. Позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей, не заперечує проти стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Представник третьої особи - Таращанської районної державної адміністрації Київської області в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і, співставивши їх з матеріалами справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі від спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач (мати дітей) разом з малолітніми дітьми зареєстрована по АДРЕСА_2, проте за даною адресою не проживає.

Відповідач була одинокою матір'ю у відношенні малолітніх дітей, проте у січні 2017 року громадяни Ісламської Республіки Пакистан були записані батьками дітей. Дані відомості про батьківство дітей були зроблені зі згоди ОСОБА_4 за матеріальну винагороду.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області по справі № 379/893/18 ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1, позивач проживає зі своїми малолітніми дітьми у власному будинку. Мати - ОСОБА_4 з жовтня 2018 року фактично разом з дітьми не проживає, але декілька раз приїжджала до дітей буквально на один день. Участі у вихованні дітей вона без поважних причин не приймає, матеріальної допомоги дітям не надає. Особисті речі відповідача сховані в мішки. Сім'я проживає за рахунок тимчасових заробітків батька та його пенсії.

Відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає.

Згідно висновку Таращанської РДА Київської області від 21.01.2019 за № 06-21, вбачається наступне: 14.01.2019 року до комісії з питань захисту прав дитини Таращанської районної державної адміністрації звернувся ОСОБА_1 із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні її дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Довідка, видана КНП ТРР "Таращанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги" Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини с.Велика Березянка підтверджує, що батько ОСОБА_1 на даний час опікується і займається лікуванням і профілактичними щепленнями дітей. Малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1. Довідка-характеристика, видана виконком Великоберезянської сільської ради підтверджує, що ОСОБА_4 залишила малолітніх дітей на батька. Всупереч вимогам ст. 150 Сімейного кодексу України ОСОБА_4 не піклується про здоров'я дітей, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у вихованні та утриманні, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню синів. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні її дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_4 була присутньою на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрацїї та висловилася проти позбавлення її батьківських прав, оскільки дітей вона не залишила, просто працює і періодично приїздить до них, купує продукти харчування, одяг та взуття. 22.01.2019 року заяву ОСОБА_1 з наданим пакетом документів було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Таращанської райдержадміністрації та прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні її дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Керуючись ч. 4 ст. 155, ст. 164 Сімейного кодексу України, виходячи з інтересів малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, Таращанська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні її дітей.

Стосовно вимог щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, суд керується наступним:

Згідно ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини та протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка є матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, фактично самоусунулася від належного утримання та виховання дітей, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов'язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%.

Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини.

При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з батьком та знаходяться на його утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, відомості про наявність інших осіб, які знаходяться на її утриманні та на яких сплачує аліменти, не надала. Виходячи з предмету спору, суд вважає доведеним той факт, що малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дітей, тому у сукупності наведених обставин, з урахуванням положень ст. 84 СК України, є підстава для стягнення аліментів.

Суд, зважаючи на вимоги позивача, визначає розмір аліментів на утримання дітей в частці від доходу їх матері. При цьому суд роз'яснює, що спосіб стягнення аліментів, визначений судом, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Враховуючи рівний обов'язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, те, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі однієї чверті від усіх видів її заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача на користь держави у розмірі 768,40 грн, суму судового збору за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 768,40 необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 18, 84, 141, 150, 155, 164-166, 179, 181, 182, 191, 192 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 77, 78, 81, 82, 133, 141, 142, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав у відношенні до малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 20.02.2019.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 768,40.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін