Єдиний унікальний номер 236/2971/18 Номер провадження 22-ц/804/392/19
Єдиний унікальний номер 236/2971/18 Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Номер провадження 22-ц/804/392/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №236/2971/18 за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року, ухвалене в місті Лиман Донецької області,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого вказувала, що з 13 серпня 1998 року вона була прийнята на посаду прибиральниці в механічних цех, 07 жовтня 2004 року переведена бухгалтером, 31 травня 2005 року переведена секретарем-машиністкою будівельно-експлуатаційного управління станції Луганськ, 25 травня 2007 року переведена оператором комп'ютерного набору 2-ої категорії на будівельно-монтажний майданчик №1, 02 липня 2008 року переведена майстром майданчику 2-ої групи на ремонтно-будівельний майданчик станції Луганськ, 10 квітня 2009 року переведена майстром майданчику 2-ої групи на майданчик водовідведення очисного спорудження Кондрашівська-Нова, 09 червня 2009 року переведена інженером 2-ої категорії в виробничо-технічний відділ, 02 березня 2012 року переведена інженером 1-ої категорії в проектно-кошторисний відділ, 10 лютого 2014 року переведена інженером 1-ої категорії в Луганський регіональний проектно-кошторисний відділ, 02 лютого 2015 року переведена інженером 1-ої категорії експлуатації, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1. 18 липня 2016 року згідно наказу №1/ос «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що також зроблено запис у трудовій книжці позивача. Згідно з наказом про припинення трудового договору №1190-ос від 17 липня 2017 року позивач звільнена з 17 липня 2017 року з посади інженера 1-ої категорії відділу експлуатації виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». В наказі зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 13 днів відпустки. Проте відповідач після звільнення позивача не здійснив з нею повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 29413,59 гривень, одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 5893,80 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 вересня 2018 року у розмірі 89291,07 гривень.

25 вересня 2018 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі. (а.с.102)

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень - 2258,09 гривень, квітень 2017 року - 3145,65 гривень, травень 2017 року - 3145, 65 гривень, червень 2017 року - 3145,65 гривень, липень 2017 року - 9825,00 гривень, а всього 21520,04 гривень. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір 429,58 гривень. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Додатковим рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення рішення у справі, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі АТО) на території Донецької і Луганської областей. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганськ. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Луганськ, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. Також зазначило, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Також, звертає увагу на те, що за змістом позову ОСОБА_1 ставить три вимоги майнового характеру та : стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення компенсації за невикористану відпустку. Вказують, що позивач має сплатити судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру (компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток) у розмірі 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу позивачем до апеляційного суду не подано.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах на різних посадах в «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП «Донецька залізниця» починаючи з 31 серпня 1998 року. (а.с.18-24)

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200, та наказу № 1/0С від 18 липня 2016 року; з позивачем продовжені трудові відносини на посаді інженера 1 категорії відділу експлуатації ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління». (а.с.22-24)

Наказом (розпорядженням) № 1190-ОС від 17 липня 2017 року, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату, ОСОБА_1 звільнено. Наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця". В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку; компенсацію за 13 днів відпустки. (а.с.29)

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за березень-липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): березень - 2258,09 грн. + 2072,96 грн. аванс, квітень 2017 року - 3145,65 грн., травень 2017 року - 3145, 65 грн., червень 2017 року - 3145,65 грн., липень 2017 року - 9825,00 грн.(з урахуванням компенсації за 13 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні) (а.с.32-36). В розрахункових листах міститься інформація про оплату за час простою. Зазначені довідки підписані головним бухгалтером ВП «Луганське БМЕУ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ОСОБА_3

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про виплату ОСОБА_1 за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року заборгованості по заробітній платі в розмірі 2072,96 грн., документально підтверджено (довідка та копія до додатку № 3 відомості на виплату грошей № 545). (а.с.95-96)

Також позивачем надана копія табелю обліку використання робочого часу, згідно з яким за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано -10 днів, квітень-липень 2017 року -0 (а.с.38-47). Зазначені копії табелю підписані керівником структурного підрозділу, працівником кадрової служби, головним бухгалтером ВП «Луганське БМЕУ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» (згідно з додатком №1).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02.09.2015року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості з якого є у відкритому доступі, проведено державну реєстрацію: ПАТ «Українська залізниця» «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами, обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що 17 липня 2017 року він була звільнена з посади інженера 1-ої категорії відділу експлуатації виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 29413,59 гривень, одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 5893,80 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 вересня 2018 року у розмірі 89291,07 гривень. У заяві про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 13 серпня 1998 року була прийнята на посаду прибиральниці в механічних цех, 07 жовтня 2004 року переведена бухгалтером, 31 травня 2005 року переведена секретарем-машиністкою будівельно-експлуатаційного управління станції Луганськ, 25 травня 2007 року переведена оператором комп'ютерного набору 2-ої категорії на будівельно-монтажний майданчик №1, 02 липня 2008 року переведена майстром майданчику 2-ої групи на ремонтно-будівельний майданчик станції Луганськ, 10 квітня 2009 року переведена майстром майданчику 2-ої групи на майданчик водовідведення очисного спорудження Кондрашівська-Нова, 09 червня 2009 року переведена інженером 2-ої категорії в виробничо-технічний відділ, 01 липня 2009 року переведена інженером 2-ої категорії у відділ експлуатації, 02 березня 2012 року переведена інженером 1-ої категорії в проектно-кошторисний відділ, 10 лютого 2014 року переведена інженером 1-ої категорії в Луганський регіональний проектно-кошторисний відділ, 02 лютого 2015 року переведена інженером 1-ої категорії експлуатації. 17 липня 2017 року звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.18-24).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає за березень - 2258,09 грн. (з врахуванням виплаченої суми у вигляді авансу у розмірі 2072,96 грн.), квітень 2017 року - 3145,65 грн., травень 2017 року - 3145, 65 грн., червень 2017 року - 3145,65 грн., липень 2017 року - 9825 грн. (з урахуванням компенсації за 13 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні). Всього 21520,04 грн. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки (а.с.32-36).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано накази щодо продовження дії трудових договорів та припинення трудового договору (а.с.25-27,29), Табелі обліку використання робочого часу за березень , квітень, травень, червень та липень 2017 року (а.с.38-39, 40-41, 42-43, 44-45, 46-47).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.58-91), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивач має сплатити судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру (компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток) у розмірі 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене твердження в частині сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви про стягнення компенсації за невикористану відпустку є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із п. 2.2.12. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року N 5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством входить до Фонду додаткової заробітної плати.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку на підставі Закону.

Щодо сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, то відповідно до п/п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону (в редакції чинній на час подання позовної заяви), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №11 від 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 893 гривні (а.с.3), а тому вимоги п/п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону виконано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: І.О. Дундар

Л.І. Соломаха