Провадження № 2/752/5674/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку згального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про скасування арешту, -

встановив:

в червні 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Боряк Г.Ю. звернулась до суду з позововом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про скасування арешту, відповідно до якого просила суд скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2009 року, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого айна за № 9261119, реєстратором: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.04.2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Експобанк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 05/КЛ-2006 з подальшим укладнням додаткових угод до основного договору з визначенням розміру сум кредиту за кожний транш. 25.04.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коваленко Н.Є., реєстровий номер 4010, та інформація про іпотеку та заборону на відчуження майна була внесена до державного реєстру. 17.01.2018 року відбулась зміна кредитора за кредитним договором № 05/КЛ-2006 від 25.04.2006, на підставі договору про відступлення права вимоги № 48, укладеного між ВАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Наступна заміна кредитора за вказаним кредитним договором відбулась відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 20.04.2018 від 20.04.2018 р., та право вимоги за кредитним договором № 05/КЛ-2006 від 25.04.2006 року, було відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 Згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.04.2018 року, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило на користь ОСОБА_1 право первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Коваленко Н.Є. 25.04.2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 4010, за яким в якості забезпечення зобов`язань за іпотечним договором ОСОБА_3 було передано в іпотеку ПАТ «КБ «Експобанк» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що йому належить на підставі договору дарування квартири від 10.02.2004 року. Внаслідок відступлення прав вимоги, позивач з 20.04.2018 року є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором, і всіх прав за іпотечним договором, всіх прав кредитора за договором поруки, іпотечним договором та кредитним договором. Для врегулювання спірних правовідносин щодо повернення боржником боргу на користь нового кредитора між сторонами було досягнуто згоди щодо укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, здійснити це неможливо, оскільки, в Державному реєстрі міститься інформація про арешт квартири, накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2009 року у справі № 2-1210/10 в порядку забезпечення позову. Позивач зазначає, що при винесення зазначеної ухвали, суду не були відомі обставини щодо обтяження даної квартири іпотекою, і що виконання рішення суду в зазначеній справі неможливо забезпечити шляхом реалізації зазначеної квартири, оскільки, іпотекодержатель має переважні права на передане йому майно в заставу. З огляду на те, що арешт на підставі ухвали суду від 13.11.2009 року у справі № 2-1210/10 перешкоджає позивачу в реалізації її права на повернення боргу за рахунок майна, що передано їй в іпотеку, позивач зазначає, що наявні законні підстави для виключення квартири з-під арешту в судовому порядку, а тому, остання, звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Представник позивача в судовом засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`яивились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались.

Представник третьої особи Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`яився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України в судове засідання не з`яився. Суду подав письмові пояснення та просив суд розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та матеріали справи № 2-1210/10, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «КБ «Експобанк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 05/КЛ-2006 з подальшим укладнням додаткових угод до основного договору з визначенням розміру сум кредиту за кожний транш (а.с.16-17).

25.04.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коваленко Н.Є., реєстровий номер 4010, та інформація про іпотеку та заборону на відчуження майна була внесена до державного реєстру 26.04.2006 року (а.с. 13-15, 29).

17.01.2018 року відбулась зміна кредитора за кредитним договором № 05/КЛ-2006 від 25.04.2006, на підставі договору про відступлення права вимоги № 48, укладеного між ВАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 18-23).

Крім того, відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 20.04.2018 від 20.04.2018 р., право вимоги за кредитним договором № 05/КЛ-2006 від 25.04.2006 року, було відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 .

Згідно зазначеного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.04.2018 року, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило на користь ОСОБА_1 право первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Коваленко Н.Є. 25.04.2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 4010, за яким в якості забезпечення зобов`язань за іпотечним договором ОСОБА_3 було передано в іпотеку ПАТ «КБ «Експобанк» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 10.02.2004 року (а.с.24-27, 28).

Внаслідок відступлення прав вимоги, позивач ОСОБА_1 з 20.04.2018 року є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором, і всіх прав за іпотечним договором, всіх прав кредитора за договором поруки, іпотечним договором та кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа № 2-1210/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2011 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу було задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за догором позики, пеню, штраф та збитки від інфляції на загальну суму 4039656,00 грн.

Також судом встановлено, що в рамках розгляду зазначеної справи, ухвалою Голосіївського районного сдуу м. Києва від 13.11.2009 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було частково задоволено та з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 41 ч. 4 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 317, 319, 321, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Як вбачається з приписів ч.1 та 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Так, у п. 4.1. Іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення у разі порушення Іпотекодавцем будь якого зобов`зання до договором

Згідно з Іпотечним договором, звернення стягнення на предме іпотеки здійснюється здійснюється на розсуд Іпотекодержателя за виконавчим написом нотаріуса, рішенням суду, або шляхом позасудового врегулювання через продаж від власного імені предмету іпотеки чи передачу іпотеко держателю предмету іпотеки у власність.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» та Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно із ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або, тоді коли йому відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави.

Судом встановлено, що право іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 виникло 26.04.2006 року, тобто раніше, ніж було накладено арешт на це майно ухвалою суду в рамках розгляду цивільної справи № 2-1210/10.

Крім того, згідно зі ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Доводи сторони позивача про те, що арешти заставленого майна порушує пріоритетне право позивача, як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна є слушними та судом приймаються до уваги.

Слід зазначити, що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої права в порядку, визначеному ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заставодержатель має право звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації іпотечного договору.

Натомість накладений та не знятий арешт на майно ОСОБА_3 виключає можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна.

Аналізуючи наведені вимоги закону слід дійти висновку про те, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Судом достовірно встановлено, що арешт було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про іпотеку», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з положенням п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Позивач просить скасувати арешт, накладений ухвалою суду у справі № 2-1210/10, оскільки ним створено перешкоди для звернення стягнення на арештоване майно у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що арешт, накладений ухваою суду в межах розгляду цивільної справи № 2-1210/10 перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав та порушує його інтереси, як іпотекодержателя, суд вважає, що стороною позивача доведені законні підстави для зняття арешту з іпотечного майна, а тому позов є обгрнтованим, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про скасування арешту, - задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2009 року у справі № 2-1210/10, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9261119, реєстратором: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко