КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3955/2019
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,
за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Київського квартирно-експуатаційного управління Міністерства оборони України та Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року у складі судді Усатової І.А.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії.
Зазначав, що в червні 1988 року, він після закінчення Пермського ВВ КІУ РВ, був направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 в м. Ленінськ, Кизил ординської області Республіки Казахстан (Середньоазійський військовий округ). В період проходження військової служби на території Республіки Казахстан, він був забезпечений тимчасовим житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з проголошенням акту Незалежності України від 24 серпня 1991 року, позивач повернувся на територію України з метою подальшого проходження військової служби в лавах Збройних сил України. У зв`язку з переїздом з території Республіки Казахстан, згідно довідки від 17 жовтня 1992 року, отримана житлова площа для тимчасового проживання була повернена повністю квартирним органам Міністерства оборони СРСР.

Позивач вказав, що після прибуття на територію України, був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_3 (м. Озерне, Житомирської області).У військовій частині НОМЕР_3 , у зв`язку з відсутністю власного житла, позивач був зарахований 18 листопада 1992 року на квартирний облік, при цьому, в період проходження військової служби у військовій частині № НОМЕР_3 , він службовим та/або постійний житлом забезпечений не був.

Зазначено, що у зв`язку з переведенням до військової частини № НОМЕР_4 (м. Козятин Вінницької області) в листопаді 1995 року, він був знятий з квартирного обліку в Квартирному експлуатаційному відділі м. Житомир та був зарахований на квартирний облік Бердичівської квартирно-експлуатаційної частини, при цьому, службовим та/або постійним житлом забезпечений не був.

Пояснено, що у зв`язку з реформуванням Збройних сил України, ВЧ НОМЕР_4 була розформована, а військовослужбовці вказаної частини передислоковані до ВЧ № НОМЕР_5 (с. Лютіж Київської області), та прибувши в розташування ВЧ № НОМЕР_5 позивач був зарахований на квартирний облік Київським квартирно-експлуатаційним управлінням. За період проходження військової служби у ВЧ № НОМЕР_6 він службовим та/або постійним житлом забезпечений не був.

ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин він був зарахований на квартирний облік у складі 4 осіб у загальній черзі Київського гарнізону з 27 грудня 1995 року під номером 3011, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла як ветеран військової служби з 15 грудня 2008 року під номером 1770, в той час як був зарахований на квартирний облік на території України від 18 листопада 1992 року й вказана дата зберігається при переміщені військовослужбовця в результаті передислокації військової частини.

Позивач просив: визнати за ним право на зарахування до часу перебування на квартирному обліку у місті Києві попереднього часу перебування на такому обліку з 18 листопада 1992 року та зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України та Об`єднану житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї у гарнізонній черзі міста Києва від 18 листопада 1992 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо квартирної черги ОСОБА_1 в гарнізоні м. Києва на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на квартирний облік.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційних скаргах Київське квартирно-експуатаційне управління Міністерства оборони України та Об`єднана житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, пред`явлення позивачем позову до неналежних відповідачів, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Об`єднаною житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин зазначено, що Об`єднана житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин не може бути у справі як відповідач, адже є відомчим виборним органом, який не є юридичною установою, організацією чи структурним підрозділом Військової частини НОМЕР_1 та не має коду ЄДРПОУ, а вказаний позивачем та судом код належить Військовій частині НОМЕР_1 . Крім того зазначено, що перебуваючи на квартирному обліку у житлових комісіях різних військових частин у період з листопада 1995 року до вересня 2016 року (час отримання довідки №4011 від 12.09.2016 року) ОСОБА_1 жодного разу не заявляв, що його помилково зараховано на квартирний облік і при кожному переміщенні по службі при зарахуванні на квартирний облік він надавав свій рапорт з датою зарахування на квартирному обліку 27 грудня 1995 року, а отже, помилкового зарахування на квартирний облік не було, а Об`єднаною житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин не порушувалися права чи свободи позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України зазначено, що воно не може приймати будь - які рішення про поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку, оскільки в силу вимог чинного законодавства не має таких повноважень, а отже, подібні вимоги не можуть ставитись до Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Колегія суддів, вислухавши представників відповідачів, які підтримали апеляційні скарги, представника ОСОБА_1 , який просив апеляційні скарги відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з червня 1988 року по серпень 1992 року проходив військову службу в Збройних Силах МО СРСР, а з серпня 1992 року в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15 грудня 2008 року №0234 був звільнений з військової служби у запас за пунктом 63, підпункт «в», за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу (а.с.19 т.1). Згідно вказаного наказу, вислуга років позивача у ЗС становить: календарна - 25 років 4 місяців, пільгова - 27 років 5 місяців; звільняється із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання жилого приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

Згідно до довідки № 4011 від 12 вересня 2016 року, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом міста Житомир МОУ, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_3 з 18 листопада 1992 року по листопад 1995 року складом сім`ї чотири особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень. Житлом за рахунок Міністерства оборони України з грудня 1992 року по листопад 1995 року не забезпечувався (а.с.24 т.1).

З довідки №18057 від 09 вересня 2016 року убачається, що ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік у ЖК гарнізону м. Київ 27 грудня 1995 року складом сім`ї 4 особи: він, дружина, син, дочка, в загальній черзі гарнізону - 3011, дата набуття пільги «позачерговий» : 15 грудня 2008 року, в черзі «позачергових» -1770.

Як вбачається з відповіді Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир від 27 лютого 2017 року №861, згідно послужного списку виданого командиром військової частини НОМЕР_6 полковником ОСОБА_2 в період з грудня 1992 року по листопад 1995 року, військовослужбовець ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_3 смт. Озерне. Відповідно до списків військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебували у черзі на поліпшення житлових умов у Озерненському гарнізоні ст. лейтенант ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 18 листопада 1992 року складом сім`ї 4 особи: він, дружина, син, дочка, а саме: в списках станом на 22 червня 1994 рік ОСОБА_1 перебував під №468 від 18 листопада 1992 року (затверджених командиром ВЧ НОМЕР_3 ), в списках станом на 15 січня 1995 рік ОСОБА_1 перебував під №444 від 18 листопада 1992 року (а.с.25 т.1).

Згідно відповіді КЕУ ЗС України №303/4/364 від 15 травня 2017 року, відомості про правонаступника ВЧ НОМЕР_3 та передачу матеріалів облікових житлових справ зазначеної ВЧ відсутні. ОСОБА_1 є у списках військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебували у черзі на поліпшення житлових умов в Озернянському гарнізоні у 1994 та 1995 роках, з датою зарахування 18 листопада 1992 року. З огляду на вимоги п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 30 листопада 2011 року №737, затвердженим у МОУ від 10 січня 2012 року за №24/20337, довідки про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем походження служби видаються командиром військової частини та відповідним квартирно-експлуатаційним відділом району, тому КЕВ м. Житомир погодить ОСОБА_1 довідку про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби та скріпить печаткою після її видання командиром військової частини, яка являється правонаступником ВЧ НОМЕР_3 (а.с.26 т.1).

З відповіді Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира Міністерства оборони України №4106 від 15 серпня 2018 року убачається, що згідно до списків військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебували в черзі на поліпшення житлових умов у Озерненському гарнізоні позивач перебував на квартирному обліку з 18 листопада 1992 року складом 4 особи: він, дружина, син, дочка. Квартирна справа ОСОБА_1 в квартирно-експлуатаційному відділі міста Житомира відсутня у зв`язку з тим, що до 2007 року квартирні справи військовослужбовців знаходились за місцем проходження ним військової служби, тобто у житлових комісіях військових частин. На підтвердження вищезазначеного в матеріалах справи міститься копія списків військовослужбовців гарнізону Озерне (а.с.95-100 т.1).

Встановлено, що позивач звертався до відповідачів з рапортом (заявою) від 07 березня 2017 року, про перенесення дати зарахування його на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, змінивши її з 27 грудня 1995 року на 18 листопада 1992 року.

Згідно відповіді Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 28 березня 2017 року №303/25-1579, позивачу запропоновано звернутися до Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин за місцем перебування на квартирному обліку (а.с.29 т.1).

Як вбачається з відповіді Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і части підпорядкованих їй військових частин № НОМЕР_7 /7Д/1219 від 17 травня 2017 року, рапорт від 03 липня 2017 року був розглянутий 22 березня 2017 року на черговому засіданні житлової комісії та надано витяг з протоколу №23 засідання об`єднаної житлової комісії про відмову в задоволенні заяви (а.с.30 т.1).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Між тим, таких висновків суду першої інстанції дійшов з істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом Українипринципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року (в редакції на час звернення у суд із позовом) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Між тим, зазначені обставини свідчать про те, що районний суд, в порушення вимог ч. 4. ст. 10 ЦПК України 2004 року, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

З наведеного слідує, що відповідачем є особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві, тобто під поняття відповідача підпадає саме та сторона, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

З наявних у справі доказів убачається, що Об`єднана житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин не може виступати у справі як відповідач, адже є відомчим виборним органом, який не є юридичною установою, організацією чи структурним підрозділом Військової частини НОМЕР_1 (а.с.213 т.1).

Крім того, Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень (Інструкція), якою визначено порядок ведення квартирного обліку та надання військовослужбовцям житла.
Відповідно до п. 2.8. Інструкції № 737 після зарахування військовослужбовця на облік примірник облікової справи, картка обліку та витяг з протоколу житлової комісії направляються для перевірки, обліку і зберігання до КЕВ (КЕЧ) району.
Згідно розділу 10 Інструкції № 737 з метою взяття (зняття, в тому числі й поновлення) на облік (з обліку), військовослужбовців осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі звільнених у запас або у відставку, що залишаються перебувати у військових частинах на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли або пропали безвісти під час проходження військової служби, а також з метою контролю за розподілом жилих приміщень та надходженням жилих приміщень і погодженням розподілу відповідно до вимог чинного законодавства України, створюються Житлові комісії у ЗС України.
Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 737, на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті., і дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженого командиром цієї військової частини.
Згідно ч. 7 п. 2.5. Інструкції № 737 військовослужбовці зараховуються на квартирний облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке оформлюється у формі протоколу засідання житлової комісії, який підписується представником житлової комісії і затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини.

Рішення житлової комісії оформлюється у вигляді протоколу, який підписується головою і членами комісії, які були присутні на засіданні Житлової комісії, та затверджується командиром військової частини не пізніше ніж через 10 днів з дня проведення засідання житлової комісії.
Рішення житлових комісій може бути: переглянуто житловою комісією, яка прийняла це рішення, або її правонаступником з підстав, передбачених законодавством та цією Інструкцією; оскаржено до суду.
Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 737 після внесення змін до облікової справи представник житлової комісії у двотижневий строк направляє витяг з протоколу разом із зазначеними в цьому пункті копіями документів, завіреними у встановленому порядку у військовій частині, до КЕВ (КЕЧ) району для внесення відповідних змін до облікової справи військовослужбовця, яка зберігається у КЕВ (КЕЧ) району, до житлової комісії гарнізону.
І лише па підставі отриманих документів у КЕВ (КЕЧ) району та в житловій комісії гарнізону вносяться зміни до узагальненого списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання), списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, та списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення у суд першої інстанцій із позовом) встановлено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Положенням ст. 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦПК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 4 ст. 91 ЦК).

Матеріали справи свідчать, що Об`єднана житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин не набула повноважень юридичної особи, є відомчим виборним органом, не містить державної реєстрації та не внесена до єдиного державного реєстру.

Вказане свідчить, що суд першої інстанції у порушення вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки розглянув спір за участю Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, яка не має юридичної дієздатності та правоздатності, не вжив заходів щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Відповідно до положень ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції розглянув справу за позовом до неналежного відповідача, що унеможливлює встановити фактичні обставини справи в порядку статей 263, 264, 265 ЦПК України.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого по справі позову.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року, Об`єднаній житловій комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин відстрочено сплату судового збору, в сумі 1920 грн., до ухвалення судового рішення у справі.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави судового збору, в сумі 1920 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Київського квартирно-експуатаційного управління Міністерства оборони України та Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 1920 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: