Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 500/6018/16-ц

провадження № 61-684ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду

Одеської області від 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про зобов'язання провести розрахунок премій, стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати (преміальних), середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум.

5 грудня 2016 року від ОСОБА_1 надійшла заява про доповнення позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача невиплачені премії, середній заробіток за час невиплати премій, а також відшкодувати моральну шкоду.

28 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій доповнив обгрунтування заявленого позову і просив зобов'язати Комунальне підприємство «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» провести йому нарахування премій за період з 24 травня

2012 року по 11 серпня 2016 року в сумі 6 201 грн 64 коп., стягнути з відповідача заборгованість зі сплати заробітної плати (преміальних) в сумі 6 201 грн 64 коп., середній заробіток за період з 11 серпня 2016 року по 29 березня 2017 року (час затримки виплати належних сум) в сумі 32 517 грн 48 коп. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 10 січня

2018 року позов задовольнив частково. Зобов'язав Комунальне підприємство «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» провести нарахування ОСОБА_1 премії у межах дії наказів від 24 травня 2012 року № 216 та від 22 грудня 2014 року № 469. Стягнув з Комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1моральну шкоду в розмірі 1 000 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Апеляційний суд Одеської області постановою від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» задовольнив. Скасував рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня

2018 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а також неповне встановлення обставин справи, просить скасувати постанову апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2018 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України

для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

У касаційній скарзі заявник посилається на незаконність постанови суду апеляційної інстанції, проте при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу заявником подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для розгляду цієї справи судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко