ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 березня 2019 року

м. Харків

справа № 641/1361/18

провадження № 22-ц/818/1142/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року в складі судді Григор'єва Б.П.,

у с т а н о в и в:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із уточненим в подальшому позовом до Харківської міської ради та просив: встановити факт спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що за адресою: АДРЕСА_1 проживала його дальня родичка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка і була власником зазначеного майна. На початку 2013 року він прийняв пропозицію ОСОБА_3 та переїхав проживати разом з нею. Вони мали спільний бюджет, допомагали один одному. Він купував продукти харчування, медичні препарати і все необхідне для господарства, а ОСОБА_3 займалася домашнім господарством. Відчувавши його турботу, ОСОБА_3 запропонувала позивачу скласти заповіт на його ім'я, але раптово померла. Саме він займався організацією її поховання та обладнанням пам'ятника. Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 необхідно для визнання права власності на належну померлій квартиру в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги.

ОСОБА_2 - представник Харківської міської ради позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому в його задоволенні просив відмовити.

Відзив мотивовано безпідставністю позовних вимог та відсутністю належних, допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю у період з січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 - представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог; судом першої інстанції не встановлено, чи звертався позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та чи отримував постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії; суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивачем не зазначено ціну позову та не надано експертного висновку про вартість майна, отже при відкритті провадження у справі не з'ясовано належний до сплати розмір судового збору.

22 лютого 2019 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 грудня 2002 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим № 1-1858.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим 16 січня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 902.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємці 1-3 черги за законом відсутні.

21 травня 2018 року ОСОБА_1 подав до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

З довідки Виконавчого комітету Каплунівської сільської ради від 16 лютого 2018 року № 02-32/77 вбачається, що ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_3 17 січня 2018 року на центральному кладовищі села Каплунівка Краснокутського району Харківської області.

Довідка Виконавчого комітету Каплунівської сільської ради від 06 квітня 2018 року № 02-32/144 свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрований з 24 квітня 2001 року по теперішній час в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2. З травня 2005 року за місцем реєстрації не проживає.

В акті депутата Каплунівської сільскої ради VII скликання ОСОБА_7 від 10 квітня 2018 року зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично з травня 2005 року по теперішній час не проживає в будинку за місцем реєстрації по АДРЕСА_2.

Крім того, факт спільного проживання позивача з померлою ОСОБА_3 з січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується показами свідків - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Дослідивши надані позивачем докази в сукупності з показаннями свідків, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з початку січня 2013 року по день смерті останньої, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованим, ухваленим на підставі належних та допустимих доказів, яким надана відповідна оцінка.

Проте з висновками суду в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом погодитись не можна, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1 статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюються строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 та частиною 1 статті 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 23 Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вказана заява прийнята державним нотаріусом; за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі. Матеріали справи не містять постанови про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Із письмових пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції вбачається, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, знаходяться у нього.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на майно в порядку спадкування є передчасними. Позивач не позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом позасудовому порядку, надавши нотаріусу рішення суду про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 з початку січня 2013 року по день смерті останньої, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивачем не зазначено ціну позову та не надано експертного висновку про вартість майна, а отже при відкритті провадження у справі не з'ясовано належний до сплати розмір судового збору та не встановив, чи звертався позивач до нотаріальної контори із заявою, спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції встановив та зазначив у мотивувальній частині рішення, що ОСОБА_1 подав до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

ОСОБА_1 надав у суді першої інстанції експертний висновок про вартість спадкового майна - квартири АДРЕСА_1, та відповідно до вказаної експертом вартості сплатив судовий збір, що підтверджується оригіналом платіжного доручення (квитанцією) № 06-26671/1 від 06 березня 2018 року (а. с. 1).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року - скасувати в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру, в порядку спадкування за законом - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова