КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/4305/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Величко Т.О.

Унікальний №759/11577/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 вересня 2016 року у розмірі 25 733,64 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 13 485,85 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 3 319,84 грн., нарахованої пені - 7 226,35 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 201,60 грн., а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 02 вересня 2016 року, згідно якої він ідентифікувався та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» та виявив намір оформити на своє ім'я особисту карту.

На підставі поданої заяви відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має заборгованість по вказаному кредитному договору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 21 січня 2019 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про банківське обслуговування, укладеним у письмовій формі 02 вересня 2016 року.

Договір між Банком та клієнтом оформлений на умовах публічної оферти та є відповідно до ст. 634 ЦК України Договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

02 вересня 2016 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши зазначену Заяву, він засвідчила власним підписом, що згодний з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Заява разом із Пам'яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг - тобто усіх послуг Банку, а не лише продукту, який безпосередньо оформлювався під час підписання такої Заяви.

Розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи містить суми усіх нарахувань та витрат за договором, із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі - накопичувальним порядком.

Збільшення карткового ліміту було здійснено відповідно до умов укладеного договору, і відповідач ним скористався.

Стороною відповідача такий розрахунок не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за Договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед Банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої Банком.

Позивачем було надано суду всі належні та допустимі докази, які Позивач вважав необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, а тому висновки суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 02 вересня 2016 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, відповідач погодив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з нього заборгованість в сумі 25 733,64 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 13 485,85 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 3 319,84 грн., нарахованої пені - 7 226,35 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 201,60 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором від 02 вересня 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви від 02 вересня 2016 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію паспорта ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1 При цьому, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» містять декілька пунктів по різним видам кредитних карт.

Анкета-заява від 02 вересня 2016 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування.

Крім того, в анкеті-заяві не міститься відмітки про вид картки, яка має бути видана ОСОБА_1

Також АТ КБ «ПриватБанк» не було надано доказів видання відповідачу кредитної картки та відкриття відповідного рахунку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз'яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. При цьому, що визначений розмір процентів у розрахунку є нереально завищеним та неспівмірним із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, як і виписка по рахунку, а відтак вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту звернення відповідача до банку з використанням web-сайта, інтернет/SMSресурсу, мобільного телефону та/або банкомату з метою збільшення попередньо визначеного ліміту апелянтом суду не надано, а тому колегією суддів, доводи апелянта в цій частині, до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних відносин.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль