ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5944/19 Справа № 203/2547/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради про визнання відомостей недостовірними, визнання вимог неправомірними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй в усному порядку було відмовлено в призначенні щомісячної житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, в зв`язку з отриманням департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради інформації про наявність в неї (позивачки) заборгованості з оплати послуг за постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 15311 грн. 60 коп. На її вимогу відповідачем було надано роздруківку, в якій зазначенні відомості щодо нарахувань за період з жовтня 2002 року по червень 2018 року та заборгованість в сумі 15311 грн. 60 коп. Вважаючи інформацію про наявну заборгованість недостовірною, вона зверталась до відповідача із заявами про перевірку та скасування відомостей про наявну заборгованість, на що відповідач відмовив листом від 23.07.2018 року. З огляду на це, посилаючись на безпідставність нарахування відповідачем заборгованості, що позбавляє її права на отримання житлової субсидії, позивачка просила визнати недостовірними відомості щодо наявності в неї заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 15311 грн. 60 коп., а також визнати неправомірними вимоги відповідача до неї щодо сплати вказаної заборгованості (а.с.1,10-11).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.79-81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду 1 інстанції є незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.83-84).

У відзиві на апеляційну скаргу КП Теплоенерго Дніпровської міської ради посилається на те, що судом 1 інстанції було вірно встановлені фактичні обставини справи, визначено та застосовано норми права, що їх регулюють та їм надано належну юридичну оцінку, а тому просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.92-94).

У запереченні на відзив апелянт наполягає на скасуванні оскарженого рішення та вважає доводи, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу безпідставними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач є зареєстрованою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою послуги з теплопостачання надаються Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради.

На ім`я позивача відкрито особовий рахунок, за яким станом на червень 2018 року обліковувалась заборгованість в розмірі 15311 грн. 60 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позовні вимоги заявлені у непередбачений законом спосіб. Крім того, позивачем на спростування факту наявності заборгованості не надано жодного належного та допустимого доказу.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Права та обов`язки споживачів житлово-комунальних послуг визначені в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: 1) одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; 2) без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; 3) на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); 4) на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; 6) на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; 7) отримувати від управителя, виконавців комунальних послуг штраф у розмірі, визначеному договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, за перевищення нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; 9) складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; 10) без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; 11) без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі; 12) у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; 13) розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи вище викладене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ставить питання про визнання недостовірними відомостей щодо наявності у неї заборгованості за постачання теплової енергії та гарячої води; та визнання неправомірними вимоги КП Теплоенерго Дніпровської міської ради щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Поміж іншим, позивач не зазначила за захистом якого порушеного права вона звернулась та чим саме порушуються її права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Таким чином, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту не передбачений законом, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що КП Теплоенерго не надавало їй послуги з постачання теплової енергії, а тому вважає, що вона не повинна сплачувати послуги, які не були нею отримані. Окрім зазначеного, ОСОБА_1 вважає, що відомості про наявність заборгованості у сумі 15311 грн. 52 коп. є недостовірними.

Проте, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надає жодних доказів на підтвердження того, що КП Теплоенерго не надавало їй послуги з постачання теплової енергії як не надано й доказів того, що наявність заборгованості у сумі 15 311 грн. 52 коп. є недостовірною.

Інших доводів в апеляційні скарзі не наведено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: