КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/3467/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Київ

справа № 367/8910/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оладько С.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-СІТІ» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив:

витребувати у ОСОБА_1на користь ТОВ «АВЕРС-СІТІ» об'єкт нерухомості: квартиру НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська область, містоІрпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 26, корп. 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомою майна: 09, загальною площею 75,5 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 09 жовтня 2012 року ТОВ «АВЕРС-СІТІ» було видано свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, яке прийняте на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №270 від 22 вересня 2011 року.

Вказував, що 09 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до ТОВ «АВЕРС-СІТІ» про визнання за нею права власності на вказану квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року визнано за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишено в силі.

Зазначав, що 31 березня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року.

Вказував, що 20 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, згідно якого власником квартири став відповідач.

Посилався на те, що спірна квартира вибула з власності ТОВ «АВЕРС-СІТІ» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року, яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, що є підставою для застосування способу захисту, передбаченого ст. 388 ЦК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2018 року позов ТОВ «АВЕРС-СІТІ» задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння, а саме ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВЕРС СІТІ» об'єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 75,5 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомості 09.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції у порушення ст.ст.213-214, 307, 316 ЦПК України не перевірив доводів сторін та не встановив факт добросовісності чи недобросовісності набуття ним спірної квартири, наслідком якого є витребування або відмова у витребуванні набутого ним майна відповідно до вимог ст.388 ЦК України.

Вважає, що як станом на дату реєстрації права власності на квартиру НОМЕР_1 за ОСОБА_2, так і станом на дату реєстрації права власності за ним, рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року було чинним, його дія не була зупинена судом касаційної інстанції у порядку, передбаченому ст.328 ЦПК України 2004 року, а постановлення в подальшому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвали від 09 листопада 2016 року про скасування рішення апеляційного суду не спростовує того факту, що він набув право власності на спірну квартиру на законних підставах.

Вказував, що він не був залучений до участі у справі №367/4670/ 14-ц, не знав про відкриття касаційного провадження, не мав можливості надати свої заперечення з приводу заявлених вимог, що свідчить про обмеження його у доступі до правосуддя.

Зазначав, що він є добросовісним набувачем, який законним шляхом за оплатним правочином набув майно у приватну власність і це право є непорушним відповідно до норм національно та міжнародного законодавства.

Зауважував, що позивач безпідставно застосовує ст.388 ЦК України при зверненні до суду із даним позовом, оскільки спірна квартира вибула із володіння ТОВ «АВЕРС-СІТІ» з його відома та за наявності його волі, вважає, що з травня 2016 року і станом на даний час спірна квартира на законних підставах перебуває у користуванні відповідача.

Посилався на те, що спірна квартира НОМЕР_1 є єдиним об'єктом нерухомості, який йому належить та використовується для проживання його зі своєю дружиною та дітьми, а позбавлення його цього майна шляхом задоволення вимог позивача призведе до істотного дисбалансу інтересів сторін - учасників судового розгляду.

Від позивача ТОВ «АВЕРС-СІТІ» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Посилався на те, що позивач має право витребувати з володіння відповідача квартиру НОМЕР_1 на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України без визнання договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 від 20 травня 2016 недійсним, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представники апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа усудове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутності відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щоквартира АДРЕСА_1 вибула з власності ТОВ «АВЕРС-СІТІ» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року, яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, а тому позивач має право на витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АВЕРС-СІТІ» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: Київська область, місто Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 26.

16 вересня 2011 року житловий будинок АДРЕСА_1був введений в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом відповідності КС №6, який засвідчує відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку з об'єктамисоціально-побутового призначення та багатоповерхового паркінгу.

Рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22 вересня 2011 року №270 присвоєно поштову адресу житловому будинку №1 по вул. Пономарьова, буд. 26, смт. Коцюбинське, Київської області та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити і видати свідоцтва про право власності ТОВ «АВЕРС-СІТІ» на квартири закінченого будівництва за адресою; смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 26, корп. 1 (т.1 а.с.10-20).

09 жовтня 2012 року ТОВ «АВЕРС-СІТІ» було видано свідоцтво про право власності, НОМЕР_3 на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради №270 від 22 вересня 2011 року та право власності на квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за позивачем, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.23-24).

У липні 2014 року ОСОБА_2звернулась з позовною заявою до ТОВ «АВЕРС-СІТІ» про визнання за нею права власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26-28, 29-30).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.31-34).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру залишено без задоволення (т.1 а.с.35-38).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року визнано за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.38-42).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишено в силі (т.1 а.с.43-48).

Як вбачається з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 березня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року (т.1 а.с.21-22).

20 травня 2016 року між ОСОБА_2та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.125), відповідно до якого відповідач 20 травня 2016 року зареєстрував за собою право власності на зазначену квартиру,що підтверджується інформаційною довідкою (т.1 а.с.21).

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Системний аналіз положень зазначеної статті застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У пунктах 22, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі №6-146цс13, від 28 січня 2015 року у справі №6-218цс14, від 24 червня 2015 року у справі №6-251цс15, 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16.

Встановивши, що квартира НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вибула з володіння власника ТОВ «АВЕРС-СІТІ» на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 рок з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майно (квартиру) слід вважати таким, що вибуло з володіння власника - ТОВ «АВЕРС-СІТІ» поза його волею та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на витребування цього майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що як станом на дату реєстрації права власності на квартиру НОМЕР_1 за ОСОБА_2, так і станом на дату реєстрації права власності за відповідачем рішення Апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року було чинним, його дія не була зупинена судом касаційної інстанції у порядку, передбаченому ст.328 ЦПК України 2004 року, а постановлення в подальшому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвали від 09 листопада 2016 року про скасування рішення апеляційного суду не спростовує того факту, що він набув право власності на спірну квартиру на законних підставах колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення суду апеляційної інстанції на підставі якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_2, а потім за ОСОБА_3 скасовано, а тому право власності ТОВ «АВЕРС-СІТІ» на спірну квартиру було відновлено.

Крім того, преюдиційним при вирішенні даної справи є рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2016 року, яке набрало законної сили.

Доводи відповідача про те, що спірне майно не може бути витребуване у нього, оскільки він є добросовісним набувачем та набув права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, тому його не можна позбавити права власності на це майно колегія суддів відхиляє, оскількивони спростовуються вказаними вище нормами матеріального права, зокрема статтею 388 ЦК України положення якої застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Посилання апеляційної скарги на порушення конституційних прав ОСОБА_1 щодо незаконного позбавлення його права власності колегія суддів відхиляє, оскільки позивач, як власник спірного майна має право його витребувати із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, так як ТОВ «АВЕРС-СІТІ» доведено факт вибуття майна з його володіння не з його волі. У зв'язку з викладеним, посилання апеляційноїскарги на рішення Європейського суду з прав людини, статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 41 Конституції України стосуються саме захисту прав позивача, як власника, позбавленого права володіння й розпорядження.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира є єдиним об'єктом нерухомості, який належить відповідачу та використовується для проживання його зі своєю дружиною та дітьми, а позбавлення його цього майна шляхом задоволення вимог позивача призведе до істотного дисбалансу інтересів сторін - учасників судового розгляду колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2, де останній і зареєстрований (т.1 а.с.218-219).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: