Єдиний унікальний номер 229/5256/18
Номер провадження 2/229/27/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого-судді Гонтар А.Л.

при секретареві Костенко В.М., Білик О.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Дружківського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 08 листопада 2018 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 17 грудня 2014 року уклав договір-позики, згідно якого передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 4000 грн. Вка-зану суму відповідач ОСОБА_2 обіцяла повернути до 17 січня 2015 року. Однак, в зазначений термін відповідач грошей не повернула.

03 квітня 2015 року ОСОБА_2, відповідно до її розписки, знов взяла в нього гроші в сумі 25000 грн. з кінцевим терміном повернення до 03 травня 2015 року.

03 червня 2015 року він знов уклав договір позики із ОСОБА_2, відповідно до її розписки, на суму 100000 грн., з кінцевим терміном повернення до 15 червня 2015 року.

17 грудня 2016 року ОСОБА_2 уклала з ним ще один договір позики на суму 100000 грн., що підтверджується її розпискою, з кінцевою датою повернення до 17 січня 2017 року. Проте вимоги за всіма договорами позики вона не виконала та гроші не повернула.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2А на його користь борг у сумі 293800 гривень та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2940,00 гривень .

19 листопада 2018 року по справі було відкрито провадження та справу призначено до підготовчого засідання на 18 грудня 2018 року (а.с.14-15).

Ухвалою Дружківського міського суду від 18 грудня 2018 підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду на 22 січня 2019року (а.с.22-23).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином - судовими повістками.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з"явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи вона була повідомлена належним чином - судовими повістками, які отримувала. Причини своєї неявки в судове засідання не повідомила (а.с.33,37).

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів, без фіксації судового процесу.

Зі згоди позивача, представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41).

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав грошову суму у розмірі 4000,00 грн. із зобов`язанням повернути таку ж саме суму до 17 січня 2015 року з нарахованими відсотками з розрахунку 2 відсотки за 1 добу користування грішми, що підтверджується договором позики у вигляді розписки (а.с. 7).

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знов уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25000 грн., із зобов"язанням повернути всю суму грошей до 03 травня 2015 року, що підтверджується розпискою від 03.04.2015 року (а.с.8).

03 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 100000,00 грн. із зобов"язанням повернути ці кошти до 15.06.2015 року, що підтверджується її розпискою (а.с.9).

17 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 100000,00 грн. із зобов"язанням повернути ці кошти до 17.01.2017 року, що підтверджується її розпискою (а.с.10).

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Договором про грошову позику від 17.12.2014 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 4000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 17 січня 2015 року.

Договором про грошову позику від 03.04.2015 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 25000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 03.05.2015року.

Договором про грошову позику від 03.06.2015 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 100000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 15.06.2015 року.

Договором про грошову позику від 17.12.2016 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 100000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 17.01.2017року.

Згідно ст.. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу за договорами позики грошей від 17.12.2014 року, від 03.04.2015 року, від 03.06.20105 року, від 17.12.2016 року у загальній сумі 293800,00 гривень, підлягають задоволенню.

Як вибачається із договору позики від 17 грудня 2014 року, розмір відсотків за прострочення виконання зобов"язання скадає 2 відсотки за одну добу від простроченої суми, а саме 6800 гривень (4000*2%*31+4000) разом із сумою заборгованості.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Оскільки позивачем до позовної заяви не надані докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, то вимоги, пов"язані зі стягненням витрат на скаладання позовної заяви, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати, які понесені стороною, на користь якої прийнято рішення, підтвердженні документально пропорційно від задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2940,00 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13,76-80, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 яка народилася 12.03.1988 року ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за-боргованість за договорами позики у загальній сумі 293800 (двісті дев"яносто три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., з яких: борг за розпискою від 17.12.2014 року складає 4000,00 грн., два відсотки на день за один місяць за розпискою від 17.12.2014 року складають 2800,00 грн., борг за розпискою від 03.04.2015 року складає 25000,00 грн., борг за розпискою від 03.06.2016 року складає 100000,00 грн., борг за розпискою від 17.12.2016 року складає 162000,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2940 (дві тисячі дев"ятсот сорок) грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Поіний текси рішення виготовлено у нарадчій кімнаті 17 квітня 2019 року.

Суддя: А. Л. Гонтар