КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 758/4392/18

провадження № 22-ц/824/6137/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

за участю секретаря судового засідання -Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у складі судді Войтенко Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в якому просив зобов'язати державу Україну в особі Державної казначейської служби України відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 574 011,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що у червні 2017 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Рапала ВМС Корпорейшн та дочірнього підприємства ВМС Вотер Куїн Україна про вилучення із продажу продукції без неналежної інформації про споживчі властивості цієї продукції, приведення інформації про продукцію до відповідності та відшкодування шкоди, завданої порушенням прав споживачів, який було розподілено судді Виниченко Л.М. Звертав увагу на те, що протягом розгляду справи тричі, а саме 02 жовтня 2017 року, 19 жовтня 2017 року та 09 листопада 2017 року подавав до суду заяви про забезпечення позову шляхом заборони продажу продукції неналежної якості та вчинення щодо неї інших попереджувальних заходів, оскільки Рапала ВМС Корпорейшн та дочірнє підприємство ВМС Вотер Куїн Україна почали неконтрольовано та негласно вилучати із продажу продукцію неналежної якості з метою унеможливлення ухвалення судового рішення. Як зазначав позивач, суддя Виниченко Л.М. тричі постановляла незаконні ухвали, якими безпідставно відмовляла у задоволенні заяв про забезпечення позову, зазначаючи при цьому, що ухвали не підлягають апеляційному оскарженню. Посилався на те, що моральна шкода, завдана незаконними діями судді Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., що полягала у триразовому порушенні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підлягає відшкодуванню державою Україна відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 лютого 2019 року позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суддя Войтенко Т.М. не мала повноважень відповідно до статті 37 ЦПК України повторно розглядати дану справу після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не врахував те, що суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М. тричі позбавляла позивача права на апеляційне оскарження ухвал.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

11 квітня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача відносно нього, а також завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та судді Винниченко Л.М. про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що суддя Виниченко Л.М. безпідставно та незаконно відмовила у задоволенні заяв позивача про забезпечення позову та постановила ухвали із зазначенням про неможливість їх оскарження окремо від рішення, чим порушила його право на доступ до правосуддя та завдала моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 574 011,00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді, скасовано і направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. В решті ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З позовної заяви убачається, що всі вимоги ОСОБА_1 зводяться фактично до незгоди позивача з судовими рішеннями судді Винниченко Л.М.

Разом з тим, вимоги позивача до судді Винниченко Л.М. вирішені ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року.

Щодо позовних вимог до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, то позивач належним чином не аргументує та не доводить, якими саме діями або бездіяльністю зазначеного органу державної влади порушено його права.

Відповідно до вимог статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача відносно нього, а також завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя Войтенко Т.М. не мала права брати повторну участь у розгляді даної справи відповідно до статті 37 ЦПК України є безпідставними та не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Нормами статті 37 ЦПК України визначено випадки недопустимості повторної участі судді у розгляді справи. Так відповідно до частини першої вказаної статті суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Ухвала Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року, яка постановлена під головуванням судді Войтенко Т.М., була скасована апеляційним судом в частині пред'явлених до держави Україна в особі Державної казначейської служби України позовних вимог та направлена в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, участь судді Войтенко Т.М. у розгляді даної справи у розумінні статті 37 ЦПК України не є повторною, тому відсутні підстави уважати, що рішення в даній справі ухвалено суддею, який не мав права брати участь у вирішенні справи.

Окрім того, з підстав неможливості розглядати справу суддею Войтенко Т.М. позивачем у суді першої інстанції даному судді було заявлено відвід, який розглянуто у порядку, визначеному статтею 40 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус