РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/1714/18

Провадження №2/534/233/19

28 березня 2019 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Куц Т.О.

за участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із його ухиленням від виконання батьківських обовязків з виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають спільну доньку ОСОБА_4, яка після припинення спільного проживання сторін залишилася проживати з позивачем. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обовязків, з донькою не спілкується, не цікавиться станом здоровя та розвитком дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Додатково позивач зазначила, що відповідач тривалий час не спілкується з донькою, не цікавиться її життям не приділяє уваги. Фактично дитина не памятає батька, хоча усвідомлює існування останнього. Відповідач бажання побачити доньку та поспілкуватись з нею не виявляв, із святами не поздоровляв. При зустрічі в місті відповідач не вітається із своєю дочкою ОСОБА_5, проходить повз неї, як чужа людина.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, правом надання відзиву на позов не скористався.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 в судовому засіданні, підтримуючи заявлені позивачем вимоги, наполягала на доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, зясувавши думку дитини та дослідивши приєднані письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження серії І-КЕ №025598, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). Шлюб між сторонами у справі було розірвано 14.01.2008, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області складено відповідний актовий запис за № 08 (а.с.6).

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 16.01.2019, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано доцільним (а.с.32-33).

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім'ї.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі СК України) первинний і головний обовязок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обовязку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо.

Відповідно до розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками.

Проте, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунувся від виконання свого обовязку по вихованню та забезпеченню належного розвитку щодо своєї доньки.

Згідно з інформацією наданою СЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ім. В.О. Нижниченка Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 08.11.2018, яку відвідує ОСОБА_4, батько дитини ОСОБА_2 протягом всього навчання дитини в школі не цікавився навчанням доньки, батьківські збори не відвідував, не здійснював контроль за навчальним процесом, не цікавився шкільним життям дитини (а.с.10).

Згідно акту від 14.11.2018, засвідченого Головою правління ОСББ «МЖК», ОСОБА_2 не брав участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_4, дитину не відвідував, на прибудинковому майданчику час з нею не проводив , не супроводжував її вранці до дитсадка, школи, лікарні (а.с.11).

Згідно довідки, наданої керівником школи танцю «RDF» ОСОБА_6, яку відвідує ОСОБА_4, батька дитини ОСОБА_2 в школі танцю жодного разу не бачили, з керівниками та робочим колективом він не спілкувався (а.с.9).

Згідно із ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу.

Під час зясування в судовому засіданні думки дитини судом встановлено, що ОСОБА_4 усвідомлює існування біологічного батька, проте розуміє що останній не приділяє їй уваги та не спілкується з нею, вона не пам'ятає свого батька і не знає, як він виглядає , він ніколи не поздоровляв її із святами . Вважає, що він заслуговує на позбавлення батьківських прав, оскільки батьківськи обов'язки щодо неї виконує вітчим, який піклується про неї із ним у неї склались добрі стосунки .

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних завязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ).

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Аналізуючи викладене, суд зауважує, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку, що знайшло підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи із наведених доказів та встановлених судом обставин справи, керуючись п.2 ч.1 ст.164, ст.150 СК України, розясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3, та застосовуючи правнику Європейського суду, суд дійшов висновку, що відповідач у період становлення особистості дитини, свідомо нехтує своїми обовязками по відношенню до виховання доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне імя позивача: ОСОБА_1, адреса проживання: 39803, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КО №640262.

Повне імя відповідача: ОСОБА_2, адреса місця проживання: 39800, АДРЕСА_2.

Повне найменування третьої особи: орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, адреса місця розташування: 39803, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24, .

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Суддя підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом.

Суддя Т.О. Куц

Повний тест судового рішення складено 05.04.2019.