МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 472/605/18 Категорія 39
Провадження №22-ц/812/625/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Кучерявенка С.С. в приміщенні суду о 13 год. 09 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання неправомірною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 23 травня 2018 року він одержав постанову державного нотаріусу Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратової О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44 га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належних ОСОБА_4, чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцем якого вона була і яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідач мотивує відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом тим, що ним не було подано необхідні документи, для вчинення нотаріальної дії. Позивач вважає вказану постанову такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його інтереси, як спадкоємця, в реалізації спадкових прав після смерті батьків. Також позивач зазначив, що після смерті батька ніхто із спадкоємців, якими були його матір - ОСОБА_3, він та його рідний брат ОСОБА_5, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальних органів не зверталися. Але, враховуючи те, що його матір на момент смерті батька проживала з ним і була зареєстрована за однією адресою, то в силу приписів ч.3 ст.1268 ЦК України вона фактично прийняла спадщину. Трохи більше, ніж через пів року, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і мати, яка за життя не встигла оформити право власності на спадкове майно - земельні ділянки, що належали батьку на праві власності. 02.09.2008 р. він підписав заяву про прийняття спадщини, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А., у якій він повідомляв про своє рішення прийняти у спадщину спадкове майно - вищезазначені земельні ділянки. У спадкову справу він надав усі необхідні документи для оформлення спадщини, що відповідають приписам п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат». Однак, оскільки у актових документах про цивільний стан були певні розбіжності у викладенні персональних відомостей про матір, він звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - родинних відносин. 12 квітня 2017 рішенням суду його заява була задоволена, факт родинних відносин між ним та матір'ю було встановлено. 16 травня 2018 року йому було видано 2 свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - дві земельні ділянки, що належали їй на підставі Державних актів про право власності на земельну ділянку. У видачі свідоцтва на земельні ділянки, що належали батьку, і фактично були прийняті за життя матір'ю, йому було відмовлено.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратової О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2018 р., а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44 га, розташовані на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, належні ОСОБА_4, чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцем якого вона була і яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Також, просив суд зобов'язати Веселинівську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на зазначені земельні ділянки. Також просив суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано неправомірною та скасовано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.05.2018 року, винесену державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратовою О.М., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Зобов'язано Веселинівську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Веселинівська державна нотаріальна контора Миколаївської області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4 і після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3, яка проживала разом з ним в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого повторно від 10 жовтня 2017 року.

Позивач звернувся до Державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3

Однак, постановою державного нотаріуса Веселинівською державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16 травня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44 га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, успадковані нею після смерті чоловіка ОСОБА_4 Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що свідоцтва про право на спадщину за законом не можуть бути виданими, оскільки не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Також суд виходив з того, що нотаріусом було вчинено дії, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, однак на час винесення постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом на думку суду не було враховано рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області по справі 472/192/17 від 12.04.2017 року, відповідно до якого встановлено факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, а саме, що ОСОБА_3, яка в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_1, виданому 07 лютого 1956 року Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зазначена російською мовою «ОСОБА_3», в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948 року зазначена «ОСОБА_3», була матір'ю позивача, а останній її сином.

З даного рішення на думку суду вбачається, що ОСОБА_3, яка згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища зазначена, як ОСОБА_3, була дружиною ОСОБА_4.

Відповідно довідки Покровської сільської ради №1037 від 17.11 2017 року покійний ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3.

Згідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, в резолютивній частині постанови про відмову в оформлені спадщини вказано, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 була його дружина ОСОБА_3, котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Тому, приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії є невмотивованою, оскільки в ній не конкретизовано який саме документ потрібно надати або які саме недоліки потрібно усунути, так як в ній міститься тільки посилання на чинне законодавство, що на думку суду позбавило позивача можливості самостійно визначити конкретну причину відмови у вчиненні нотаріальних дій та подальші дії для оформлення спадщини.

Також суд виходив з того, що позивачем було подано нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадщини, які були об'єктом дослідження в суді, а відмова нотаріуса у видачі свідоцтва порушила право позивача на своєчасне оформлення спадщини.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до додатку до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010р. з наступними змінами, однією із форм свідоцтв про право на спадщину є свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно померлого спадкоємця, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Пунктами 1 та 4 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.92.2012 року, також передбачено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. При цьому нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п.3 глави 13 розділу 1 зазначеного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються:

дата винесення постанови;

прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса;

прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи;

про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання);

причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство;

порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, нотаріусом була винесена письмова постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2018р.

В тексті даної постанови зазначені документи, які були подані нотаріусу і які ним досліджувалися, серед яких, зокрема, зазначено: свідоцтво про смерть ОСОБА_3, видане Веселинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 10.10.2017р.;

свідоцтво про смерть ОСОБА_4, видане Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 07.09.2007р.;

витяг з ДРАЦС про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища НОМЕР_2 про одруження 16.11.1948р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3, виданий відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 26.04.2011р.;

довідка Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 1037 від 17.11.2017р. про останнє місце проживання спадкодавця ОСОБА_4 та зареєстрованих осіб разом з померлим на день його смерті.

Зазначено в постанові також норми законодавства, на підставі яких нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу за його заявою свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3 на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, а саме п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а також:

пп.4.1 п.4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва;

пп. 4.2 п.4 глави 10 розділу 11 зазначеного Порядку, яким передбачено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин;

пп. 4.12 п.4 глави 10 розділу 11 Порядку, в якому зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів;

пп. 4.14 п.4 глави 10 розділу 11 Порядку, який передбачає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Матеріали справи свідчать про те, що під час розгляду справи в суді було встановлено, що із наданих позивачем нотаріусу документів вбачається, що дружиною ОСОБА_4 була ОСОБА_3 (витяг з ДРАЦС про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища НОМЕР_2 про одруження 16.11.1948р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3, виданий відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 26.04.2011р.).

Позивачу нотаріусом було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом без документального підтвердження підстав закликання до спадкування та запропоновано надати документи на підтвердження того, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4.

Проте позивач відмовився надавати додаткові документи, вважаючи, що оскільки рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області було встановлено, що ОСОБА_3, яка в його свідоцтві про народження та в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948 року зазначена «ОСОБА_3», була його матір'ю, то це означає, що вона була і дружиною його батька ОСОБА_4. Тому він заявив вимогу про видачу йому постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як уже зазначалося, в пп.4.2 п.4 глави 10 розділу 11 зазначено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Проте, жодного із документів, перелічених в даній нормі права, який підтверджував би те, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4, позивачем на вимогу нотаріуса надано не було.

Отже підставою для винесення постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії стало не подання позивачем передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документів, які підтверджують підстави для закликання до спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4.

Зазначений в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії витяг з ДРАЦС про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища НОМЕР_2 про одруження 16.11.1948р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3, виданий відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 26.04.2011р., який був предметом дослідження в суді першої інстанції, не підтверджує факт того, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4.

Посилання суду на те, що нотаріусом не було враховано рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.04.2017 року, із якого на думку суду вбачається, що ОСОБА_3, яка згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища зазначена, як ОСОБА_3, була дружиною ОСОБА_4, є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4,5,7 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, ці обставини можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Як убачається з тексту рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.04.2017 року, предметом розгляду у даній справі було встановлення родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3, оскільки в свідоцтві про народження позивача мати зазначена як ОСОБА_3. Судом було встановлено факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3, а саме про те, що ОСОБА_3, яка в його свідоцтві про народження та в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948р. зазначена як ОСОБА_3, була матір'ю позивача.

Із тексту зазначеного рішення вбачається, що встановлення факту того, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4 не було предметом розгляду у даній справі. Обставини, необхідні для встановлення даного факту судом не досліджувалися та не перевірявся належними та допустимими доказами.

Отже, рішення суду не містить встановлених судом обставин, а не висновків суду, які свідчать про те, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4. Висновки ж суду (правова оцінка), надані певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковими для суду.

За таких обставин саме по собі зазначення в резолютивній частині рішення про тотожність особи, яка була матір'ю позивача, особі зазначеній в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948р. як ОСОБА_3, не є за своєю правовою природою встановленням факту неправильності зазначення в актовому записі цивільного стану про шлюб ім'я дружини, та не замінює необхідності звернення до суду в установленому законом порядку з залученням до участі у справі належних зацікавлених осіб з заявою про встановлення факту неправильності зазначення в актовому записі цивільного стану про шлюб ім'я дружини або з позовом до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення неправильності актового запису в частині зазначення ім'я дружини та зобов'язання внести зміни до цього запису.

Саме під час розгляду такої справи, у разі встановлення на підставі належних та допустимих доказів, в тому числі і довідки Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 1037 від 17.11.2017р., обставин, що підтверджують факт того, що дружиною ОСОБА_4 була ОСОБА_3, суд може вирішити питання про неправильність актового запису в частині зазначення ім'я дружини та зобов'язати належного відповідача внести зміни до цього запису, вказавши ім'я дружини як ОСОБА_3 замість ОСОБА_3.

Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

При цьому, приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також правовий висновок, викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі № 425/2737/17 та від 13.03.2019р. у справі № 466/1150/18.

Саме змінений на підставі такого рішення суду актовий запис про шлюб і буде належним документом, який підтвердить підстави для закликання до спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4.

Такого документу ні нотаріусу, ні суду позивачем надано не було.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, саме на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У такому разі нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Аналогічні положення містяться в п.3 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Системний аналіз даних нормативних актів свідчить про те, що за загальним правилом відмова у вчиненні нотаріальної дії здійснюється в усній формі і тільки на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, виноситься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що і відбулося в даному випадку. При цьому позивачу при відмові в усній формі нотаріусом було повідомлено про причини такої відмови, що не заперечується та не спростовується позивачем. Тому не зовсім чітке викладення причини для відмови у вчиненні нотаріальної дії, не є достатньою підставою для визнання неправомірною та скасування постанови нотаріуса за умови відсутності належного документа, який підтверджує підстави для закликання до спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до п.3 глави 13 розділу 1 Порядку в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, зазначається про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання). При цьому Порядок не визначає у якій саме частині постанови повинно бути викладене таке прохання. Із пояснень нотаріуса, викладених в запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.67-71), вбачається, що резолютивна частина постанови є підсумком дослідження прохання особи про вчинення конкретної нотаріальної дії та наданих нею документів. Тому в резолютивній частині зазначено в задоволенні якого прохання позивача відмовлено з зазначенням його короткого змісту, а не підстава відмови у вчиненні нотаріальної дії, як вважав позивач.

Те, що саме з таким проханням, як зазначено в резолютивній частині постанови нотаріуса, позивач звертався до нотаріуса підтверджується текстом його заяви до нотконтори, поданої 02 вересня 2008р.( а. с. 8, 88), а також текстом заяви про винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 113).

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на вищезазначені обставини, не перевірив належним чином надані сторонами докази та не дав їм належної оцінки, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не є перешкодою для звернення в подальшому до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про спадщину з наданням нотаріусу зміненого актового запису про шлюб № 31 від 16 листопада 1948р.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови у позові на позивача.

За подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2114,40грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, сплачена відповідачем сума судового збору за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області задовольнити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визначення неправомірною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2018 року, постановлену державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, належних ОСОБА_4, чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцем якого вона була і яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ, та про зобов'язання Веселинівську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, належних ОСОБА_4, чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцем якого вона була і яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області витрати по сплаті судового збору у розмірі 2114,40грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.