22-ц/804/1271/19
265/2541/18

Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2019 року, ухвалену у складі судді Мельник І.Г, повний текст ухвали складено 11 березня 2019 року, по справі за скаргою ОСОБА_2

на дії посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

заінтересована особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в межах виконавчого провадження,відкритого на підставі судового наказу у справі № 265/2541/18, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 09.04.2018 року. В обгрунтування зазначив, що 09.04.2018р. Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області було винесено судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ? частки з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 27 квітня 2018 року ним була подана заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, за результатами розгляду якої судовий наказ було залишено в силі, ухвала набрала законної сили 28.06.2018 року. З цього часу ним добровільно перераховуються аліменти. 18 жовтня 2018 року державним виконавцем на його заяву надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з березня по вересень 2018 року у розмірі 13505,66грн. Із зазначеною сумою заборгованості він не згоден, оскільки в період з 07.07.2018 року по 12.08.2018 року дитина проживала з ним і за цей час аліменти не повинні нараховуватися. Крім того, розрахунок державного виконавця складений без урахування отриманого ним на дату проведення розрахунку (18.10.2018 року) доходу, який складає у вересні 2018 року 3725грн. без податків. Просив визнати незаконними дії посадових осіб Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області щодо встановлення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнутих за судовим наказом від 09.04.2018 року, та зобовязати усунути порушення, допущені при розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги на дії державного виконавця задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_6, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги заінтересованої особи стягувача ОСОБА_3, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги і подані відділом ДВС письмові заперечення на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, судовим наказом від 09.04.2018р., з урахуванням ухвали суду від 23.04.2018р. про виправлення описки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.03.2018р. і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 4, 5, 14).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 17.10.2018р., акту голови КСН «Бригантина» від 09.07.2018р., 09.08.2018р., донька ОСОБА_4 проживала з заявником з 07.07.2018р. по 12.08.2018р. (т. 1 а.с. 134-136).

Згідно довідки про доходи ТОВ «Новотех» від 12.10.2018р., ОСОБА_2 займає посаду менеджера з транспортно-експедиторської діяльності, нарахована заробітна плата за серпень 2018р. 3725грн., а за відрахуванням податків і обовязкових платежів 2998,62грн. (т. 1 а.с. 137).

Постановою державного виконавця від 21.12.2018 року у звязку з отриманням боржником ОСОБА_2 доходу в ТОВ «Новотех», постановлено звернути стягнення на його доходи, здійснювати відрахування із його доходів у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу (т. 1 а.с. 189).

Згідно розрахунку наданого державним виконавцем Центрального ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів з березня 2018 року по вересень 2018 року склала 13505,66грн. (т. 1 а.с. 133). А за розрахунком від 07.02.2019р. заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 12537,44грн. (т. 1 а.с. 188).

Розмір заборгованості по аліментам за період з березня 2018 року до 01 серпня 2018 року визначений державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з середньомісячної заробітної плати штатних працівників міста Маріуполя, наданої Головним управлінням статистики у Донецькій області : 1 квартал 2018 року 10505грн., 2 квартал 2018 року 14429 грн. (т. 1 а.с. 190).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що підстави для визнання незаконними дій державного виконавця щодо нарахування аліментів з 19.03.2018р., а не з дати набрання судовим наказом чинності, відсутні. Розмір заборгованості по аліментам за період з березня 2018 року до 01 серпня 2018 року визначений державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з середньомісячної заробітної плати штатних працівників міста Маріуполя, наданої Головним управлінням статистики у Донецькій області. Також жодним законом чи іншим нормативним документом не передбачено право державного виконавця припиняти нарахування та стягнення аліментів з боржника під час проживання дитини з ним. Спір щодо припинення стягнення аліментів з боржника вирішується судом.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із п. п. 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (зі змінами), у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» і змісту п. 13 Постанови Кабінету міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведені норми процесуального закону апеляційний суд переглядає обгрунтованість і законність судового рішення по заявлених ОСОБА_2 таких вимогах: неправомірність дій державного виконавця в частині визначення заборгованості із розрахунку показників середньомісячної заробітної плати по місту Маріуполю, а не як належало, на погляд заявника, по показнику середньомісячної заробітної плати по Донецькій області; не врахування державним виконавцем отримання ним заробітної плати на підприємстві, через що були відсутні підстави для використання статистично виведеного середньомісячного показника по заробітній платі в даній місцевості; необгрунтоване збільшення аліментів за вересень 2018 року; неврахування часу перебування влітку дитини, на яку він сплачує аліменти, із ним з виключенням з розрахунку періоду його зобовязань по аліментам з 07.07.2018р. по 12.08.2018.

Як впевнилась колегія суддів, переліченим доводам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, як встановлено судом, і це відповідає зібраним матеріалам, в період з березня по липень 2018 року включно ОСОБА_2 не мав офіційного заробітку (доходу), тому державним виконавцем обґрунтовано для розрахунку заборгованості було взято середньомісячну заробітну плату для даної місцевості, а саме середньомісячну заробітну плату штатних працівників м. Маріуполя (т. 1 а.с. 190, 224).

Суд з достатньою обгрунтованістю, з мотивів проживання і роботи боржника саме в місті Маріуполі, відхилив доводи заявника про необхідність застосування державним виконавцем при обчисленні заборгованості статистичного показника середньомісячної заробітної плати штатних працівників Донецької області, що є більш узагальненим в порівнянні із конкретною місцевістю, де проживає і працює боржник. З цим колегія суддів погоджується, оскільки платником аліментів не наведено переконливих аргументів про надання переваг узагальненому показнику середньомісячної заробітної плати по Донецькій області.

Посилання в апеляційній скарзі про недослідження судом інформаційного листа Головного управління статистики у Донецькій області № 01-03/54-19 від 04.01.2019р. (т.1 а.с. 175) не є слушними.

Заявник і його представник в суді апеляційної інстанції зосереджували увагу суду на тому, що відомості Головного управління статистики у Донецькій області не містять відомостей про показники середньомісячної заробітної плати по кожному місяцю. Однак, державним виконавцем було застосовано при розрахунку заборгованості виведений статистичним органом середньомісячний показник заробітної плати штатного працівника м. Маріуполя, існуючий впродовж тривання 1 кварталу 2018р. для кожного місяця (січень, лютий, березень) 10505грн., 2 кварталу 2018р. для кожного місяця (квітень, травень, червень) 14429грн.

Доводи про невірне застосування показника середньомісячної заробітної плати по м. Маріуполю за липень 2018р. у змісті скарги на дії державного виконавця, так і в апеляційній скарзі не заявлялись, тому суд апеляційної інстанції не входить в обговорення питання про вірність використаного статистичного показника за цей місяць.

З огляду на розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у державного виконавця відсутня компетенція відраховувати з загального періоду нарахування присуджених аліментів проміжок часу (в даній справі - з 07.07.18р. по 12.08.2018р.), впродовж якого дитина фактично проживала із платником аліментів, а не стягувачем.

Цим доводам, що продубльовані і в апеляційній скарз, суд надав належну оцінку і такі доводи в ході апеляційного розгляду в-решті не були підтримані заявником.

Доводи апеляційної скарги з приводу самостійного збільшення розміру аліментів до одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що зазначено в постанові про звернення стягнення на заробітну плату від 01.11.2018р., внаслідок чого за вересень 2018 року у розрахунку заборгованості визначена до сплати сума 1944грн., замість належних 972грн., у якості обґрунтування обставини штучного збільшення заборгованості не є такими, що відповідають дійсності, оскільки припущена в цій частині помилка державного виконавця була усунута ухваленням постанови від 21.12.2018р. про звернення стягнення на заробітну плату (т. 1 а.с. 189) із вказівкою на граничний розмір не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що відповідає виконавчому документу суду. А також в подальшому первісний розрахунок державного виконавця (т. 1 а.с. 133) відповідним чином було відкореговано (т. 1 а.с. 188): замість суми 1944грн. поставлено до сплати 972грн., які ОСОБА_2 були фактично сплачені. За вказаний місяць заборгованості немає. Докази щодо поставлення в обовязок платнику аліментів суми до сплати більше ніж 972грн. в ході судового розгляду справи не здобуто.

Таким чином, вказаний дефект змісту постанови державного виконавця від 01.11.2018р. був усунутий до постановлення судом оскаржуваної наразі ухвали.

На момент виникнення заборгованості за аліментами, тобто на момент здійснення державним виконавцем розрахунку 18.10.2018р., ОСОБА_2 працював, щомісячний отримуваний (після сплати податків і обовязкових платежів) дохід складав 2998,62грн., про що була надана довідка.

Державним виконавцем з дотриманням вимог ст. 195 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, як враховуються про визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» обчислювалася сума аліментів з цієї заробітної плати, що в нарахованому вигляді згідно із довідкою про заробітну плату становить 3725грн. (т. 1 а.с. 137), а за відрахуванням податків і обовязкових платежів, становить до сплати - 2998,62грн. Саме цю суму, як пересвідчилася колегія суддів, ставить в розрахунку державний виконавець, із урахуванням мінімально гарантованого рівня аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), як то відповідає вимогам закону.

Всі самостійно здійснені платником аліментів платежі, в тому числі і здійснені згодом доплати, були враховані державним виконавцем і втілені у поданих розрахунках.

У тексті скарги ОСОБА_2 посилається на ненадіслання йому в порушення ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про відкриття провадження, неповідомлення його, як боржника, про розрахунок заборгованості. Проте, вказані порушення не полягли в основу прохальної частини скарги, що зводиться до визнання неправомірності дій державного виконавця у визначенні заборгованості по аліментам і не повязані із супутньою вимогою усунути порушення, допущені при розрахунку цієї заборгованості.

В суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 не заперечував наявність відомостей про постановлення судового наказу відносно нього, ознайомлення з відомостями з Єдиного реєстру виконавчих проваджень про свій статус боржника у цьому виконавчому провадженні, і як зазначив у своїй скарзі, та підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду, самостійно виконував судовий наказ сплатою аліментів. Також боржник стверджував, що 18.10.2018р. отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з чим не погодився і внаслідок ознайомлення з яким виникла дана скарга.

Як зясовано в ході апеляційного перегляду справи, у ОСОБА_2, як платника аліментів, існує заборгованість, з розміром якої не погоджується заявник.

Втім, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом в межах провадження скарги на дії державного виконавця щодо механізму обчислення заборгованості у даній справі не визначається певний розмір, оскільки незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження. З таким висновком суду колегія апеляційного суду погоджується.

Так, право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

У відповідності до статті 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За розясненнями у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Таким чином, спір щодо заборгованості в певній грошовій сумі підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження з дотриманням процедури визначеної відповідним процесуальним законом.

Разом з тим, в площині розгляду скарги заявника в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого розділом VII ЦПК України, перебуває незгода боржника з механізмом обчислення державним виконавцем заборгованості по аліментам, що було вірно обговорено судом першої інстанції і чому надано вищенаведену оцінку.

Процесуальні порушення, що полягають у порушенні загального строку розгляду скарги через неявку державного виконавця, що встановлено судом апеляційної інстанції, не призвели до неправильного вирішення справи по суті і з цими обставинами законодавець не повязує обовязкові підстави для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Із урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у звязку з чим в порядку ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2019 року злишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий С.А. Попова

Судді С.А.Зайцева

ОСОБА_8