Дата документу 16.04.2019 Справа № 333/2083/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/2083/18Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С.
Пр. № 22-ц/807/1582/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про захист прав споживачів, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власним майном, про визнання споживчого кредитного договору недійсним, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданої Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», з причин неналежного виконання зобов'язань по споживчому кредиту №ZPAAGF50090001

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власним майном, про визнання споживчого кредитного договору недійсним, про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданої АТ КБ «ПриватБанк» з причин неналежного виконання зобов'язань по споживчому кредиту № ZPAAGF50090001.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 22.06.2005 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений споживчий кредитний договір № ZPAAGF50090001 на придбання житла - квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 13 278, 73 доларів США на наступні цілі: набуття у власність нерухомого майна в розмірі 10000 доларів США; сплату страхових виплат в розмірі 3278,73 доларів США, з виплатою відсотків за користування кредитом 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 1.5 договору. Того ж дня було укладено іпотечний договір № 474, передано в іпотеку зазначену квартиру і приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення дії договору іпотеки.

21 квітня 2009 року між позивачем та «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

27 грудня 2017 року ОСОБА_3 були достроково виконані усі зобов'язання перед банком, виплачено залишкову суму у розмірі 5748,29 доларів США.

Враховуючи факт виконання своїх зобов'язань по кредитному договору, а також перебування в АТ КБ «ПриватБанк» оригіналів правовстановлюючих документів ОСОБА_3 з метою зняття обтяження з квартири неодноразово звертався до банку з проханням видати правовстановлюючі документи на житло і лише після скарги на ім'я НБУ 31.01.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» видав йому технічний паспорт на вказану квартиру і договір купівлі-продажу цього житла.

Під час проведення процедури по зняттю обтяження з квартири ОСОБА_3 було встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надав неповний пакет документів. Рішенням державного реєстратора Демченко З.М. № 39770653 від 20.02.2018 року було зупинено дії щодо зняття обтяження, підстава - неповний пакет документів. Тобто, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконав своє зобов'язання як іпотекодержателя по споживчому кредиту і прострочив виконання зобов'язання.

Згідно ч.9 ст.16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яке він повинен подати впродовж п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника або іншої особи, права якої порушені у зв'язку з наявністю таких реєстраційних записів.

Листом № 20.1.0.0./7-20180213/784 від 13.02.2018 року банк повідомив ОСОБА_3, що кредитні зобов'язання № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року виконано в повному обсязі 27.12.2017 року і саме банк уповноважує позивача зняти обтяження речових прав на нерухоме майно. Рішенням № 40526833 від 06.04.2018 року ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, так як після завершення строку, встановленого ч.3 ст.23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

В додатковій угоді до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 21.05.2009 року, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» змусив підписати ОСОБА_3, кінцевим одержувачем при погашення кредиту стала компанія «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc», від імені якої на підставі доручення № 7771 від 03.08.2007 року діяв ОСОБА_6. Зазначена компанія зареєстрована в Англії і з 03.10.2017 року оголошена банкротом.

Згідно п.2.3.10 кредитного договору № ZPAAGF50090001 банк повинен сповістити по відступлення права вимоги за кредитним договором на протязі 5 робочих днів. Інформація про нового іпотекодержателя «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» була внесена в реєстр заставного майна 19.03.2007 року, а додаткова угода № ZPAAGF50090001 підписана з ОСОБА_3 лише 21.09.2009 року.

Тобто, банком порушено умови кредитного договору і у встановлений строк не повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, чим порушено права позивача як споживача і заподіяно певні збитки.

Зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» обманом і шантажем змусив його підписати додаткову угоду, тому ОСОБА_3 вважає, що дана угода здійснена в результаті обману, і на підставі ст. 230 ЦК України просить визнати її недійсною.

На даний момент у АТ КБ «ПриватБанк» відсутні документи, що встановлюють право для ведення будь-яких операцій від імені компанії «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc», як і були відсутні на момент повного погашення боргу.

На підставі ч.1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора в зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього небажаних наслідків, а боржник вважається таким, що належно виконав свої зобов'язання.

ОСОБА_3 вважає, що кредитний договір і додаткова угода були укладені з грубими порушеннями закону. Так п. 1.5 кредитного договору передбачає, що він як позичальник має право достроково погасити кредитні зобов'язання, але оскільки компанія «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» є нерезидентом України і згідно з постановою Правління НБУ № 410 тільки резиденти мають право погашати інвалютні кредити, позики за договорами з нерезидентами (у тому числі укладати додаткові угоди) не раніше терміну, передбаченого договорами. Тобто, п.1.5 кредитного договору суперечить постанові Правління НБУ № 410.

ОСОБА_3 зазначав, що має позитивну кредитну історію, у нього відсутні прострочення по погашенню кредиту, при цьому він є вдівцем і самостійно виховує неповнолітню доньку. АТ КБ «ПриватБанк» незаконно присвоїв його грошові кошти, не виконав первинні зобов'язання за кредитним договором, у т.ч. не видав повний комплект документів для зняття обтяження. Позивач несе збитки, так як не має можливості розпорядитись своєю власністю, не може здійснити продаж квартири, хоча вже ним було укладено договір завдатку, який є простроченим. Розмір збитків складає 15000 доларів США, які ОСОБА_3 зазнав внаслідок зриву укладення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, ОСОБА_3 не може морально продовжувати мешкати разом з донькою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 після смерті дружини, а придбати нову не має матеріальної можливості, так як для цього необхідно продати зазначену квартиру. Вимушений мешкати разом з донькою на орендованих квартирах або у друзів, що завдає йому матеріальні збитки і моральну шкоду.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень ОСОБА_3 просив суд визнати споживчий кредитний договір № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року недійсним; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» незаконно присвоєні останнім грошові кошти на суму 24892,37 доларів США (з них 5 748,29 доларів США останнього внеску і 19 144,08 доларів США виплачених ним з моменту оформлення кредиту); стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 89 612,53 доларів США у вигляді компенсації відповідно до п.п. 2,3,4,5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % (746,77 доларів США) за кожен день прострочки АТ КБ «ПриватБанк» за невиконання умов (не надання повного комплекту документів для зняття обтяження з квартири, що належить йому та ухилення від виконання своїх прямих обов'язків згідно ч.9 ст.16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав») за кредитним договором № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року від суми всіх виплачених внесків на погашення кредиту (п.4), а саме з 28.12.2017 року до теперішнього часу, тобто до 01.08.2018 року; звільнити майно, що належить ОСОБА_3 від запоруки у зв'язку з ліквідацією компанії іпотекодержателя, а саме: «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» і відсутністю переуступку прав вимоги за споживчим кредитом № ZPAAGF50090001.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано заборону на відчуження квартири загальною площею 35,21 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і власником якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, накладену під час посвідчення договору іпотеки № 474 від 22.06.2005 року:

-виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 2114958, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровано 22.06.2005 за № 2114958 реєстратором приватним нотаріусом Вакуленко С.О., підстава обтяження: договір іпотеки, р.788, 22.06.2005;

-виключивши з Державного реєстру іпотек запис № 2115012, тип обтяження: іпотека, зареєстрований 22.06.2005 реєстратором приватним нотаріусом Вакуленко С.О., підстава обтяження: договір іпотеки, р.788, 22.06.2005.

Підстава виникнення іпотеки: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, р. 351,352, 19.02.2007, приватний нотаріус ДМНО Козіна А.В.; ВИПИСКА із Переліку активів, серія та номер: за реєстром ПН ДМНО Козіна А.В., № 351,351, виданий 19.02.2007, видавник: укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» І Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс No1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC) та посвідчений ПН ДМНО Козіною А.В.. Виписка із Переліку активів, серія та номер: за реєстром ПН ДМНО Каримова Н.С. № 1172, 1173, виданий 14.04.2016, видавник: укладений між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс No1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, посвідчений ПН ДМНО Каримова Н.С.; договір іпотеки, серія та номер: 474, виданий 22.06.2005, видавник: укладений між ПРИВАТБАНКОМ і ОСОБА_3.

Розмір основного зобов'язання: 13278,73 доларів США; строк виконання: 20.06.2025.

Іпотекодержатель: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 010001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 д.

Іпотекодавець: ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, країна громадянства: Україна, адреса: Україна, АДРЕСА_2, додаткові відомості: документ: НОМЕР_2.

В іншій частині позову - відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2019 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а саме:

Додаткову угоду до споживчого Кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 визнати недійсною.

Споживчий Кредитний договір № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005, підписаний між АТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_3 визнати недійсним.

Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" незаконно присвоєні його грошові кошти, відповідно до загальної вартості замовлення за кредитним договором № ZPAAGF50090001 на суму 24892,37 доларів США (з них 5748 доларів 29 центів США останнього внеску і 19144,08 доларів США, виплачених ним з моменту оформлення кредиту).

Стягнути з АТ КБ "Приватбанк" 297214 доларів 46 центів США у вигляді компенсації (пені) відповідно до п.п 2,3,4,5, ст.10 Розділу 2 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% (746 доларів 77 центів США) від загальної вартості замовлення за кожний день прострочки АТ КБ «ПриватБанк» за невиконання умов (у зв'язку з виникшим істотним недоліком у процесі виконання кредитного договору з вини АТ КБ «Приватбанк» - неможливістю надання повного комплекту боргових документів для зняття обтяження з квартири, що належить йому, на підстав п.2ст. 19 ЗУ «Про іпотечні облігації», ст. 22, 219, ч.І ст. 220, 227, 513, 526 ЦК України, ст ; 5,34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків послуг», згідно ч 9 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав в і, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно за кредитним договором № ZPAAGF50090001 від суми всіх виплачених ним внесків на погашення кредиту (п. 4) а саме з 26.12.2017 до моменту винесення рішення судом першої інстанції (398 днів).

Звільнити заставне майно, що належить йому, від запоруки, у зв'язку з ліквідацією Іпотекотримача, а саме " Ukraine Mortgage Loan Finance No.l p l c " та за умов виконання ним всіх умов кредитного договору за споживчим кредитним договором № ZPAAGF50090001.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу приписів ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, згідно приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу приписів ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, вірно встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, що 22.06.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, укладено кредитний договір № ZPAAGF50090001. Відповідно до цього договору банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_3 кредит на строк з 22.06.2005 року по 20.06.2025 рік включно на наступні цілі: 10 000 доларів США для придбання житлової нерухомості, а також на сплату страхових виплат в розмірі 3278,73 доларів США, з виплатою відсотків за користування кредитом 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 1.5 договору (а.с. 13-18).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В той же день, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, укладено іпотечний договір № 474, передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 19-24). Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення дії договору іпотеки (а.с. 25-26).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» договору відступлення прав вимоги від 19.02.2007 року, Іпотекодержателя Запорізьке РУ «ПриватБанк» змінено на «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» з місцезнаходженням за адресою: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, Клоук Лейн, 9, Лондон, ЕС4Л 21Ш, Великобританія (а.с. 118-120). Внаслідок цього відступлення вказана компанія є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором (у тому числі, а не обмежуючись ним, прав на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором, і всіх прав іпотекодержателя за договором іпотеки) з 19.02.2007 року.

21 квітня 2009 року між позивачем та «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року (а.с. 10). При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що в додатковій угоді не збільшено відсоткової ставки, ні комісії, ні штрафи, не зменшено строк дії кредиту, навіть не змінено рахунок, на який здійснюється погашення кредиту. Додаткова угода містить реквізити та підписи сторін.

Як вбачається з договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року, укладеного між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» (у якості продавця) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (у якості Покупця) права на кредитний договір № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року було (викуплено) відступлено (а.с. 154-164).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надано жодних доказів, що оспорюванні договори не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» і порушують його права та інтереси під час укладання кредитного договору.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України 10 травня 2007 року №168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно ч.1,2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договір № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, згідно умов договору сторони погодили та визначили усі істотні умови, додержано письмова форма, а підписанням договору без будь-яких застережень чи незгоди з його умовами сторони підтвердили відповідність волевиявлення їхній внутрішній волі, позивач погодився на отримання у кредит коштів на умовах, що визначені договором. Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачем не оскаржується додаткова угода до кредитного договору № ZPAAGF50090001, від 21.04.2009 року на предмет можливості здійснення Компанією «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» операцій з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а лише оспорюється вказаний кредитний договір з підстав обману його як споживача.

Колегія суддів також зазначає, що вимога апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо визнання недійсною саме додаткової угоди до споживчого кредиту № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 відповідно до положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України не приймається і не розглядається колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки ця позовна вимога, не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, під час укладання кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року не встановлено підстав для визнання цього договору недійсним. Окрім того, вбачається, що боржником погашена заборгованість в повному обсязі, що свідчить про його обізнаність та згодою з умовами договору.

З огляду на те, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним, відповідно й не підлягають задоволенню похідні вимоги про зобов'язання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_12 суму коштів, сплачених ним за кредитним договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 17 цього Закону визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Отже, у зв'язку з тим, що факт виконання ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 165) та з урахуванням рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 40526833 від 06 квітня 2018 року, тобто до внесення інформації про зміну іпотекотримача на ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції вірно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки, з урахуванням того, що зазначена в реєстрі іпотекодержателем «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі», була ліквідована 03.10.2017 року та не має правонаступників, суд вірно встановив порушення здійснення права ОСОБА_13 як власника на квартиру через неможливість припинити обтяження.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що п.п. 2,3,4,5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», умовами кредитного договору, договором іпотеки, не передбачена компенсація, яку ОСОБА_3 просить стягнути на його користь у розмірі 3 % за кожен день прострочки АТ КБ «ПриватБанк» за невиконання за кредитним договором № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року від суми всіх виплачених внесків на погашення кредиту , а саме з 28.12.2017 року до моменту винесення рішення судом першої інстанції.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: