ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 766/16591/16-ц

провадження №22-ц/819/666/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Пузанової Л.В.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 10 грудня 2018 року у справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» правонаступником якого є Херсонський морський коледж рибної промисловості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за навчання,

встановив:

У грудні 2016 року Державний вищий навчальний заклад «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за навчання.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2013 року між Керченським державним морським технологічним університетом, правонаступником якого ДВНЗ Херсонське морехідне училище рибної промисловості» та відповідачем укладено договір №42км-13 д про навчання ОСОБА_3 у Херсонському морехідному училищі рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету на контрактній основі.

Наказом від 03.11.2015 року ОСОБА_3 відрахований з навчального закладу за власним бажанням. За розрахунком учбового закладу заборгованість за навчання складає 5879,90 грн.

Посилаючись на норми ст.ст.526,901,903 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 5879,90 грн основного боргу та судові витрати у сумі 1218,00 грн.

У наступному надав заяву щодо зміни назви закладу на Херсонський морський коледж рибної промисловості відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №681 від 25.06.2018 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Херсонського морського коледжу рибної промисловості 5879,90 гривень основного боргу та 1218,00 гривень судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що твердження суду, про те що на 3-му курсі ОСОБА_3 фактично виконав годин (тобто навчання) -352 годин, у зв'язку з цим рахується заборгованість в розмірі 5879,90 грн за 3-й курс не відповідає дійсності, оскільки на 3-му курсі ОСОБА_3 взагалі не відвідував навчальний заклад та крім того він не здав іспити після другого курсу навчання та не приступив до навчання з 1-го вересня 2015 року. Звернення позивача 13.01.2015 року до служби у справах дітей Дніпровської районної ради у м. Херсоні для отримання погодження для відрахування ОСОБА_3, в тому числі у зв'язку з пропуском занять без поважних причин свідчить про те, що ОСОБА_3 не відвідував заняття в 2015 році з 01.09.2015 року по 03.11.2015 року. Суд не надав правильну оцінку умовам договору щодо самостійного розірвання позивачем договору внаслідок не оплати 3 курсу навчання, що обумовлює обов'язок позивача здійснити відрахування його сина з навчального закладу.

У відзиві на апеляційну скаргу Херсонський морський коледж рибної промисловості доводи скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначив, що навчальним закладом неодноразово направлялися листи до служби у справах дітей про відрахування неповнолітнього курсанта ОСОБА_3, натомість жодного разу служба відрахування не погоджувала. Навчальний заклад не мав права розірвати договір про навчання без погодження служби у справах дітей або заяви про розірвання договору від замовника послуг. Лише 27 жовтня 2015 року відповідач подав заяву про згоду про відрахування його сина. Посилання відповідача на п.4.6 договору є безпідставним, оскільки дана норма поширюється виключно на повнолітніх курсантів.

Заслухавши доповідача, відповідача та його представника, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2013 року між Керченським державним морським технологічним університетом та ОСОБА_2 був укладений договір №42км-13д про навчання у Херсонському морехідному училищі рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету на контрактній основі / а.с.7-8/.

Правонаступником державного навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості Керченського державного технологічного університету» є державний вищий навчальний заклад «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» / а.с.14-16/.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №681 від 25.06.2018 року змінено тип і перейменовано державний навчальний заклад «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» на Херсонський морський коледж рибної промисловості / а.с.78-79/.

Предметом договору про навчання є надання освітньої послуги (здійснити навчання) на базі (базової середньої освіти, повної середньої освіти) громадянину ОСОБА_3 за рахунок коштів замовника.

Відповідно до наказу Херсонського морехідного училища рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету №363 від 14.08.2103 року ОСОБА_3 з 1 вересня 2013 року зарахований курсантом на базі базової загальної середньої освіти / а.с.10/.

Наказом державного вищого навчального закладу «Херсонське морехідне училище рибної промисловості» ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, відраховано з училища за власним бажанням з 03.11.2015 року/ а.с.11/.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Послуга навчання за перший та другий рік навчання ОСОБА_3 замовником, відповідачем по справі, оплачена. Оплата навчання за третій рік не здійснена, що відповідачем не заперечується.

Неможливість виконати договір з вини замовника, ОСОБА_2 визнається.

Виходячи з вимог ст. 903 ЦК України доводи апеляційної скарги щодо неотримання курсантом ОСОБА_3 освітніх послуг на 3-му курсі в тому числі і визначених позивачем 352 годин не мають правового значення. Крім того, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 міг отримати такі послуги, проте належним чином освітній процес не виконував.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості позивачем розірвання договору внаслідок не проведення відповідачем оплати у встановлений термін за третій курс навчання, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки його наслідками є відрахування неповнолітнього курсанта, яке має здійснюватися у відповідності до Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти № 245 від 15.07.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 серпня 1996 року за №427/1452.

Перелік підстав для відрахування з вищого закладу освіти наведений у п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, серед яких: за власним бажанням.

Відрахування неповнолітніх студентів здійснюється за погодженням зі службою у справах неповнолітніх місцевих органів виконавчої влади (п.15).

З матеріалів справи вбачається, що навчальним закладом проводилися бесіди з відповідачем, як замовником послуг та батьком неповнолітнього курсанта щодо неналежного навчання ОСОБА_3, направлялося подання начальнику Дніпровського відділу у справах неповнолітніх щодо узгодження питання про відрахування курсанта з училища / а.с.52,61/.

Отримання дозволу на відрахування ОСОБА_3, письмова згода батька, відповідача по справі, особиста заява неповнолітнього курсанта / а.с.83-85/ надали підстави позивачу виконати вимоги Положення.

Вищезазначене у сукупності свідчить про те, що неможливість виконання договору виникла з вини замовника, а отже він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, оскільки інше не встановлено договором.

Розрахована позивачем до сплати вартість навчання відповідно до умов договору у сумі 5879,90 грн відповідачем не спростована /а.с.9/.

Враховуючи, що неможливість виконати договір в повному об'ємі виникла з вини відповідача, як замовника та зважаючи, що укладена сторонами угода припинена в установленому договором порядку 03 листопада 2015 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за навчання.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.П.Воронцова

Л.В.Пузанова

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року

Суддя І.В. Склярська