Провадження № 2/712/698/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

08 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Мельник І.О.,

при секретарі Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Оптторг-15» звернувся 15.11.2018 до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків, в якому просили стягнути з відповідача 50964,04 грн. матеріальної шкоди та судовий збір. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне. Так, з 02.12.2016 по 20.12.2016 ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді продавця продовольчих товарів у магазині «Продукти № 144» у м. Черкаси, вул. Г. Сталінграду, буд. 11, з 21.12.2016 по 19.07.2017 на посаді заступника керуючого магазином «Продукти № 144», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Сталінграду, буд. 11, а з 20.07.2017 по 21.02.2018 на посаді заступника керуючого магазином «Продукти № 21», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Невського, буд. 15/1. Одночасно, між ТОВ «ОПТТОРГ-15» і ОСОБА_1 20.07.2017 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За актом приймання-передачі товару № 62 від 20.07.2017 відповідачка прийняла товар на склад магазину «Продукти № 21» у м. Черкаси, вул. Невського, буд. 15/1 на загальну суму 251139,42 грн. Позивачем 30.01.2018 було проведено комісійну позапланову інвентаризацію товару в магазині «Продукти № 21» у м. Черкаси, вул. Невського. буд. 15/1, під час якої виявлено нестачу підзвітного їй товару (товарно-матеріальних цінностей) на суму 50964,04 грн. Пояснення щодо причини нестачі ОСОБА_1 на даний час не надала, звільнена наказом № 87-к від 21.02.2018 на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіри. Зважаючи на відмову добровільно погасити нестачу матеріальних цінностей або відшкодувати кошти, позивач за захистом свого порушеного з боку відповідачки права, звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Соснівського районного суду від 09.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ТОВ «ОПТТОРГ-15» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи без представника, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі.

У зв'язку з неявкою сторін, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 в період з 02.12.2016 по 20.12.2016 працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді продавця продовольчих товарів у магазині «Продукти № 144» у м. Черкаси, вул. Г. Сталінграду, буд. 11, з 21.12.2016 по 19.07.2017 на посаді заступника керуючого магазином «Продукти № 144», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Сталінграду, буд. 11, а з 20.07.2017 по 21.02.2018 на посаді заступника керуючого магазином «Продукти № 21», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Невського, буд. 15/1.

Між ТОВ «ОПТТОРГ-15» і ОСОБА_1 20.07.2017 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За актом приймання-передачі товару № 62 від 20.07.2017 відповідачка прийняла товар на склад магазину «Продукти № 21» у м. Черкаси, вул. Невського, буд. 15/1 на загальну суму 251139,42 грн., що підтверджується власноруч підписаним відповідачкою актом.

ТОВ «ОПТТОРГ-15» 30.01.2018 проведено комісійну позапланову інвентаризацію товару в магазині «Продукти № 21» у м. Черкаси, вул. Невського, буд. 15/1, під час якої виявлено нестачу підзвітного відповідачці товару (товарно-матеріальних цінностей) на суму 50964,04 грн.

Наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 87-к від 21.02.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника керуючого магазином на п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіри.

Стаття 130 КЗпП України визначає що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст.ст.132, 133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 135-3 розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції товарів.

Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками № 14 від 29.12.1992, при розгляді справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей ( п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність.

У правовому висновку Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Згідно з даним Переліком займана ОСОБА_1 посада входить до вказаного Переліку, за якими відповідно до діючого законодавства України можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Крім того, в п. 5 розділу 2 «Завдання та обовязки» Посадової інструкції заступника керуючого магазином вказано, що керуючий забезпечує належне зберігання отриманих товарно-матеріальних цінностей та основних засобів. Розділом 4 «Відповідальність» Посадової інструкції встановлено, що керуючий магазином несе повну індивідуальну відповідальність за завдання матеріальної шкоди.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що заявлені вимоги позивача доведені та підтверджені належними доказами.

Так, позивачем доведено, що відповідачка, будучи особою, що несе повну матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей відповідно до Договору про індивідуальну матеріальну відповідальність, порушила посадові обов'язки, в тому числі, щодо збереження ввірених йому матеріальних цінностей, чим спричинила позивачу збитки, оскільки самого договору суду надано не було та матеріали справи не містять.

Позивачем надані належні докази на підтвердження розміру прямої дійсної шкоди, доведено винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, та його вина.

За таких обставин, судом встановлено випадок повної матеріальної відповідальності, передбаченої ст. 134 КЗпП України, та підстав покладення на відповідачку за заподіяну нею шкоду матеріальної відповідальності.

З огляду на викладене, суд прийшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 258, 259, 263-268, 280-283 ЦПК України, ст.ст.130,132, 135-1, 137, 138 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15», , матеріальну шкоду в сумі 50964,04 грн., та сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., а всього 52726,04 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13.04.2019.

Головуючий І.О. Мельник