Справа № 583/4042/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.,

за участю секретаря судового засідання АРТЕМЕНКО О.С.,

без участі сторін по справі, без фіксації розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Охтирської міської ради Сумської області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 11, м. Охтирка Сумської області), виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 11, м. Охтирка Сумської області) ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2), третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (місце знаходження вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021)

про скасування рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку

встановив:

01 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом. Вимоги мотивував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості вд 28.08.2003 року, укладеного на Українській товарній біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, він є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Тімірязєва, 56, м. Охтирка, Сумської області. Після оформлення правочину він разом з родиною проживає в даному будинку. В грудні 2017 року позивач дізнався, що колишній власник будинку помер, його дружина прийняла спадщину. Однак за життя ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку по вул. Тімірязєва, 56, м. Охтирка, Сумської області, та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 063743. Крім того, в державному акті виявилась помилка, так як ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час Річкова, 37, і ніколи не проживав ІНФОРМАЦІЯ_4, як зазначено в правовстановлюючому документі. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на землю за ОСОБА_3 не проведена. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 641 від 20.11.1996 року та скасувати його в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у приватну власність та скасувати державний акт серії СМ № 063743 від 11 травня 2004 року на імя ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :23:007:0007, що розташована за адресою вул. Тімірязєва, 56, м. Охтирка Сумської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

12.12.2018 по справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

12.02.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та його представник, будучи сповіщеними належним чином про час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник Охтирської міської ради до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, вважав, що Охтирська міська рада не може виступати в дані справі належним відповідачем.

Представник виконавчого комітету Охтирської міської ради до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не прибула, будучи належним чином сповіщеною про дату час та місце розгяду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, пояснила, що вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, але їй не було відомо про його дії за життя щодо земельної ділянки під будинком позивача.

Представник третьої особи, будучи сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду та зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не є розпорядником спірної земельної длянки /а.с. 35-36/.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку:

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 56 по вул. Тімірязєва, в м. Охтирка Сумської області з господарськими та побутовими будівлями і спорудами житловою площею 43,3 кв.м, загальна площа 66,7 кв.м, розташованого на неприватизовані земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості № 289581 від 28.08.2003 року, зареєстрованим в Українській Товарній Біржі та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с. 8-12/

В свою чергу, ОСОБА_3 на підставі рішення Охтирської міської ради № 641 від 20.11.1996 року (а.с. 21-22) видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 063743, зареєстрований 11 травня 2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 120, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :23:007:0007), розташованої за адресою вул. Тімірязєва, 56, м. Охтирка, Сумської області, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16-17).

Згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Тімірязєва, 56, у м. Охтирка Сумської області, площа земельної ділянки складає 0,1000 га.

Частина 1ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбаченихКонституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 року, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 1 статті 11 ЗУ № 3613-VI визначено, що відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 року у справі № 21-119а15, формування Кадастру, як індивідуального спеціалізованого реєстру земельних ділянок потребує максимально точних геоінформаційних даних. Цього вимагають і норми Закону № 3613-VI, який у цьому випадку є спеціальним за сферою регулювання відносин.

Відповідно до правових позицій, визначених у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-46 цс14 та від 06 лютого 2013 року у справі № 6-103цс12, відповідно до статті 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно Постанови Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2 цс 15, Верховний Суд України дійшов висновку, що норми ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташовано. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від власності на будівлю чи споруду. При цьому, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти.

Згідно ч.1,2 ст. 120 Земельного Кодексу України (який діяв на момент виникнення правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За висновком суду ОСОБА_3 за життя допустив порушення прав позивача не вчинив дій з переоформлення на користь позивача земельної ділянки по вул. Тімірязєва, 56, в м. Охтирка Сумської області, після продажу будинку за цією ж адресою, що потягло порушення прав позивача.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України о бставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог до Охтирської міської ради, оскільки наданими у справі доказами не знайшли підтвердження доводи про те, що зазначений відповідач порушив права позивача, не визнає чи оспорює його право на майно останнього, яке перебуває на території м. Охтирка Сумської області.

Встановлені у справі фактичні обставини та надані докази вказують на те, що позивачем доведені позовні вимоги до виконавчого комітету Охтирської міської ради та ОСОБА_2, оскільки він на законних підставах набув право власності на житловий будинок, який використовує, не порушує права інших осіб, іншим шляхом його права захищені не можуть бути, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про судові витрати підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 11, м. Охтирка Сумської області) ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради рішення № 641 від 20.11.1996 року та скасувати його в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у приватну власність; скасувати державний акт серії СМ № 063743 від 11 травня 2004 року на імя ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :23:007:0007, що розташована за адресою вул. Тімірязєва, 56, м. Охтирка Сумської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) з виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 11, м. Охтирка Сумської області) ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2) судові витрати в сумі по 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок - з кожного.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_4

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2019 року