Ухвала

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 345/3437/16-ц

провадження № 61-5825ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 28 серпня 2012 року за місцем її проживання у будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 наніс їй травму лівої руки, навмисно сіпнувши за дверну ручку за яку вона трималася. Внаслідок таких дій відповідача, вона відчула різкий біль в кисті, ліктьовому та плечовому суглобах лівої руки та в шийному відділі хребта. Станом на даний час, болі в плечі посилюються, після проведення МРТ, рентгенівських знімків хребта та плечового суглоба, їй поставлено діагноз: деформуючий артроз лівого плечового суглобу 2 ступеня; лівобічний плече-лопатковий періартроз з болючим синдромом; нестабільність лівого плечового суглобу. Таким чином вона постійно терпить фізичний біль, лівою рукою практично не володіє та витрачає значні кошти на лікування. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 березня 2014 року було стягнуто із ОСОБА_2 на її користь незначну суму грошей, потрачену нею на лікування, судовий збір та моральну шкоду. Однак, хвороба прогресує, щороку в осінній період часу болі загострюються, що потребує постійного лікування. Починаючи з 2014 року вона витратила кошти на лікування у сумі 4 426,02 грн та 215,75 грн на проїзд у зв'язку з лікуванням, тому просила стягнути з відповідача зазначені кошти, а також заподіяну моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій крім раніше заявлених нею позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь: 72,50 грн - витрат на проїзд з м. Калуша до м. Івано-Франківська та 240,87 грн - витрат на лікування, а всього 313,37 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

16 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у іншому складі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 19 955,14 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак