ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/3711/18

Провадження № 22-ц/818/1397/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 10 грудня 2018 року у складі судді Колодяжної І.М.,

у с т а н о в и в:

У червні 2018 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (надалі КП) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, з урахування індексу інфляції та 3 % річних, у розмірі 14547,86 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов'язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2012 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 7831,23 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2011 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 4257,47 грн. У зв'язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в сумі 1996,72 грн. та 3% річних - 462,44 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року позов КП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 12 666 грн. 77 коп. Компенсовано КП судовий збір в розмірі 1 762 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду мотивовано тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За заявою ОСОБА_2 суд застосував до позову КП строк позовної давності і тому позов задовольнив частково. Відповідачем до суду не надано доказів звернення до КП з письмовою заявою щодо несплати вартості житлово - комунальних послуг у зв'язку з не проживанням в квартирі інших співвласників, місце проживання яких зареєстровано за вказаною в позові адресою.

В поданій у січні 2019 року апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь КП заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 4 223 грн. 27 коп. Залишок заборгованості просить стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 у розмірі 4 223 грн. 25 коп. з кожної, залучивши їх до участі у справі у якості співвідповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають істотне значення по справі, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що суд ухвалив рішення, не враховуючи, що йому належить на праві власності лише 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Інші частини квартири належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не є членами його сім'ї та ніколи не проживали у цій квартирі. З зазначеними особами ОСОБА_2 не спілкується та їх місце проживання йому не відоме. Суд помилково стягнув з нього всю суму боргу, чим порушив вимоги п. 10 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, згідно яких за відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово - комунальних послуг плата за ці послуги розподіляється за чисельністю членів сім'ї. Тому ОСОБА_3, ОСОБА_4 повинні нести витрати на оплату комунальних послуг самостійно.

У відзиві на апеляційну скаргу КП посилається на те, що відповідач не надав доказів поділу майна, що є у спільній сумісній власності або визначення порядку користування квартирою. Тому при оплаті за користування комунальними послугами існує солідарне зобов'язання всіх співвласників квартири. КП пред`явив вимоги до відповідача як до одного із солідарних боржників, відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Відповідно до вимог закону відповідач має право зворотної вимоги до інших співвласників.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується довідкою від 10.12.2018 (а. с. 56).

Згідно доданого до апеляційної скарги свідоцтва про право власності від 13.03.2006 року вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 73).

Із заяви ОСОБА_1 на адресу КП вбачається, що він є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, 1/3 частина квартири належить його доньці ОСОБА_3. ОСОБА_4 (донька ОСОБА_3.), ІНФОРМАЦІЯ_1, не є співвласником квартири та зареєстрована в ній 16.06.2015 року як член сім'ї співвласника (а.с. 64).

Відповідно до акту від 09.01.2018, складеного за участю сусідів по будинку, підписи яких посвідчені начальником дільниці № 25 КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_8, ОСОБА_3 у вищезазначеній квартирі не мешкають з 2004 року ( а.с. 24).

Задовольняючи частково позов КП суд правильно керувався вимогами ст. 11, 526, 543, 267 ЦК України, ст.ст. 13,14, 20, 22 Закону України № 1875-IV від 24.06.2014 «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, та обґрунтовано виходив з того, що позов про стягнення житлово - комунальних послуг може бути пред'явлений до одного або всіх солідарних боржників.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1, як співвласник квартири та особа , що фактично користується послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, проте належним чином свої зобов'язання щодо оплати зазначений послуг не виконує, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2012 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 7831,23 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2011 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 4257,47 грн. В зв'язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в сумі 1996,72 грн. та 3% річних 462,44 грн. (а.с. 7-13).

Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення , постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з копією акту зареєстровані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, не проживають з 2004 року, даний акт підписаний сусідами та посвідчений начальником КП «Жилкомсервіс» дільниця 25.

Однак як вбачається з матеріалів справи апелянтом до суду не було надано доказів щодо звернення ним до КП з письмовою заявою щодо несплати вартості житлово - комунальних послуг в зв'язку з відсутністю зареєстрованих осіб.

Cолідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь кого з них окремо.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тому судова колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що у свою чергу не позбавляє його права зворотної вимоги до співвласника та членів його родини.

Заявлене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про залучення ОСОБА_3, ОСОБА_4 у якості співвідповідачів не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції в силу вимог ст. 367 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грдня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний