ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 615/996/17

Провадження № 22-ц/818/745/19

03 квітня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Східавтотранс Плюс»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року у складі судді Токмакової А.П. по цивільній справі № 615/996/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Східавтотранс Плюс», ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Східавтотранс Плюс», ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову вказує, що в період з 20 червня 1998 року по 18 грудня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано транспортні засоби, які за згодою подружжя оформлені на ім'я ОСОБА_3 та саме на його ім'я ВРЕР №2 ГУМВС м. Харкова були видані свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів.

ОСОБА_3 добровільно відмовляється здійснити поділ майна, придбаного в період шлюбу за спільні кошти подружжя,

15 жовтня 2015 року всі зазначені автомобілі були переоформлені на нового власника - ТОВ «Східавтотранс Плюс».

Переоформлення здійснювалось на підставі довідок-рахунків торгівельної організації з видачею новому власнику - ТОВ «Східавтотранс Плюс» нових свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та із збереженням номерних знаків.

Згоду на реалізацію транспортних засобів вона не надавала, так само як і не погоджувала з ОСОБА_3 умови укладених договорів купівлі-продажу, ціну продажу та інші істотні умови правочинів.

Просить визнати недійсними з моменту укладення та видачі Договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_3 та ТОВ «Східавтотранс Плюс», на підставі яких ТОВ «Східавтотранс Плюс» набуто право власності на:

- автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 2003 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, та виданого ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова на його підтвердження свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ522419 від 15.10.2015 р.;

- автомобіль BYD FЗ (2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, та виданого ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова на його підтвердження свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ522418 від 15.10.2015 р.;

- автомобіль BYD FЗ (2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, та виданого ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова на його підтвердження свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ522423 від 15.10.2015р.;

- автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, та виданого ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова на його підтвердження свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ522420 від 15.10.2015р.;

- автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, та виданого ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова на його підтвердження свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ522422 від 15.10.2015 р.

Посилаючись на ст.60 СК України, вважає, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належать йому особисто.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Договори укладались з метою підтримання підприємницької діяльності, яка здійснювалась в інтересах сімї та погашення заборгованості за кредитним траншем, оформленим з АТ «ПроКредит Банк» 09 жовтня 2014 року, тобто ще під час шлюбу.

Зазначив, що законодавством не встановлено недійсність правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, оскільки при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, тому відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ТОВ «Східавтотранс Плюс» в судове засідання не зявився.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно та обставин, які б свідчили про укладення договорів, про визнання недійсними яких заявлено позов, а тому позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вона не була стороною оспорюваних правочинів, які порушують її право власності, вони вчиненні без її відома та згоди, та про них вона дізналась випадково при розгляді іншої цивільної справи; а тому не мала можливості отримати відповідні докази.

ОСОБА_3 як керівник ТОВ «СХІДАВТОТРАНС ПЛЮС» представляв цю юридичну особу та діяв від її імені без обмежень, а тому товариство знало та за всіма обставинами не могло не знати про належність спірних автомобілів до спільного майна подружжя та необхідність отримання письмової згоди іншого подружжя на їх відчуження, оскільки продавцем та покупцем за оскаржуваними угодами фактично була одна і та ж сама особа.

Договори також не бути укладені в інтересах сім'ї, оскільки сім'я припинила своє фактичне існування з січня 2015 року. Кошти, отримані ОСОБА_3 від продажу спірних автомобілів, використані на його власні потреби, чим порушене її право на частку в спільному майні подружжя.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для визнання правочину(договорів купівлі-продажу) недійсними не вбачається.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 20 червня 1998 року по 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1А перебували в зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинено з січня 2015 року, про що зазначено в рішення суду від 18 грудня 2015 року про розірвання шлюбу.

За період шлюбу придбано майно: автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER (2003 року випуску),- автомобіль BYD FЗ (2014 року випуску), автомобіль BYD FЗ (2013 року випуску), автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER (2006 року випуску ), автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 (1998 року випуску ), проти чого не заперечує ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 зазначає, що спірне майно відчужене без її письмової згоди, що є підставою, на її думку, для визнання договорів недісними.

Відповідно до ст.60, 65 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За ч.1,4 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Законодавством не встановлено підстав визнання недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 року у справі № 6-3058цс16.

Отже, факт незгоди з правочином одного з подружжя, вчиненого без його згоди, не є підставою для визнання його недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, що набувачем транспортних засобів є ТОВ «Східавтотранс Плюс», директором якого є ОСОБА_3, тобто, на її думку, має місце недобросовістність дій відповідачів щодо відчуження майна, що також є підставою для визнання договорів недійсними - безпідставне.

Сам факт посиалння на такі обставини в апеляційній скарзі не є безумовною підставою для визнання договорів недійсними.

Доказів недобросовісності сторін по угодам не надано.

Обгрунтовуючи підстави для укладення договорів по відчудженню автомобілів ОСОБА_3 зазначає, окрім іншого, на необхідність погашення кредиту.

За таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_5