Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«15» квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

з участю секретаря Івасюти А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Головного управління державної міграційної служби у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третьої особи Головного управління державної міграційної служби у Львівській області, в якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 67 по вул. П. Панча, 13 у м. Львові та зняти відповідача з реєстрації.

В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, ОСОБА_1, є власником квартири №67, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. П. Панча, 13. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який не є членом її сімї.

Відповідач в її квартирі не проживає, а знятися добровільно з реєстрації відмовляється. Через неправомірні дії відповідача вона змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

В судове засідання, яке було призначено на 15 квітня 2019 року о 16.00 год., позивач ОСОБА_1 не зявилася. Однак, подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позов, просить його задовольнити, розглядати справу за її відсутності, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник Головного управління державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до положень ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засідання встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8).

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4-7).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з 06 березня 2017 року, однак ніколи там не проживав.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується долученими до справи актами довідками ОСББ «ОСОБА_3 господар 13» №9 від 22 травня 2018 року, № 10 від 26 грудня 2018 року (а.с.9,10).

В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,80,81,141, 247, 259,263,264,265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,321,328,383,391 ЦК України, ст. ст. 150,156 ЖК УРСР, суд

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, як власником квартири АДРЕСА_2, права користування та розпорядження майном, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: м. Львів, вул. П. Панча, 13/67.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники процесу:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5;

третя особа: Головне управління державної міграційної служби у Львівській області, знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, буд. 11.

Суддя ОСОБА_3