Провадження № 22-ц/4812/17/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Миколаїв

справа № 474/578/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку матеріали позовної заяви

публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1(третя особа - ОСОБА_2) про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, постановлену 31 липня 2018 року суддею Соколом Ф.Г. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось з позовом до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2.) про звернення стягнення на предмет іпотеки кредитної заборгованості ОСОБА_2 станом на 6 червня 2018 року в розмірі 1 365 742, 85 грн. та 2500 грн. витрат на незалежну оцінку іпотечного майна.

Ухвалою судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху для сплати банком 20 523, 64 грн. судового збору.

Ухвалою цього ж судді від 31 липня 2018 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі частини 3 статті 158 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, посилаючись на подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання іншим судовим рішенням, що, на думку банку, є підставою для сплати судового збору за ставками, передбаченими для вимог немайнового характеру.

Ухвалою судді Апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду та відкрито апеляційне провадження.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів», Апеляційний суд Миколаївської області ліквідовано та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Справи, що перебували у його провадженні, передані до новоутвореного Миколаївського апеляційного суду (частина 5 статті 31 ЦПК України), який розпочав роботу 3 жовтня 2018 року.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у складі, визначеному при автоматичному розподілі, цивільну справу прийнято до провадження цього суду.

Ухвалою цього ж суду від 6 листопада 2018 року провадження у справі зупинене до перегляду в касаційному порядку господарської справи №907/9/17, переданої на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв'язку з незгодою з правовою позицією, запровадженою постановою Касаційного господарського Суду в складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року щодо визначення ставки судового збору за вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки після вирішення спору про виконання основного зобов'язання, як у спорі немайнового характеру.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року апеляційне провадження поновлено.

Справу апеляційним судом розглянуто за участю представника ПАТ «Державний ощадний банк України».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин 4 статті 175 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За правилами частини 1 статті 185 ЦПК подання позовної заяви без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього кодексу, в тому числі несплата судового збору або сплата цього збору у невідповідному розмірі, є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням позивачеві строку, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаного недоліку.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, в тому числі не сплатив судовий збір у визначеному законом розмірі та у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві (частина 3 статті 185 ЦПК).

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» № 3674-VІ (далі - Закон).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону подання позовної заяви немайнового характеру, у разі подання її юридичною особою, судовий збір сплачується у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, розмір судового збору, а відповідно й дотримання позивачем правил частини 4 статті 175 ЦПК, залежить від оцінки суті позову - чи має він майновий або немайновий характер.

Пунктом 15 постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Тому наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Позовна вимога про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог і виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача.

Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Така правова позиція викладена в пунктах 812, 813 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року (справа №907/9/17, провадження №12-76гс18).

Судом встановлено, що рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 1 вересня 2015 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором від 13 березня 2009 року достроково стягнута кредитна заборгованість станом на 4 лютого 2015 року у загальному розмірі 413 170 грн. (а.с. 31-32, 33-34).

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в червні 2018 року, банк посилався на наявність кредитної заборгованості ОСОБА_2 станом на 6 червня 2018 року у розмірі 936 654, 62 грн., а також просив врахувати 323 619,62 грн. інфляційних втрат, 43521,93 грн. - річні від простроченої заборгованості 61 946,68 грн. штрафів та 2500 грн. інших витрат, а всього 1 368 242,85 грн. (а.с.4).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості в розмірі 1368 242,85 грн. є вимогою як про визначення судом розміру боргу ОСОБА_2, так і про наявність підстав для звернення цього боргу на іпотечне майно.

Такі вимоги банку мають всі ознаки майнового спору, а тому при подачі позовної заяви має бути сплачено судовий збір за ставкою, визначеною підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (1,5 відсотка від ціни позову).

Встановивши, що судовий збір сплачено позивачем як за вимогу немайнового характеру, суддя першої інстанції залишив позовну заяву без руху ухвалою від 26 червня 2018 року та надав триденний строк для доплати судового збору.

Проте, отримавши ухвалу суду 3 липня 2018 року, позивач судовий збір в належному розмірі не сплатив.

Повертаючи банку позовну заяву на підставі частини 3 статті 185 ЦПК ухвалою від 31 липня 2018 року, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог процесуального законодавства.

Апеляційний суд не може погодитись з посиланням апелянта на положення пункту 6 постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» на підтвердження немайнового характеру позову банку.

Така позиція стосувалась випадку, коли звертається стягнення заборгованості в такому розмірі, який раніше визначений рішенням суду про її стягнення. Аналогічна правова позиція була викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2018 року (справа № 2-340/461/16-ц).

Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року (справа №907/9/17, провадження №12-76гс18, пункт 8.14) визнала за необхідне відступити від цих правових висновків та дійшла протилежних висновків, які викладені вище.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 379, 380, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

--------------------------------

Повну постанову складено 12 квітня 2018 року.