ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/18705/15-ц

Провадження № 22-ц/818/1290/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2018 року у складі судді Ференчук О.В.

у цивільній справі № 643/18705/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання овердрафту №7-1П/15 від 12.02.2015 року

та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

18.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати недійсним договір про надання овердрафту №7-1П/15 від 12.02.2015 року, укладений 12 лютого 2015 року

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 12 лютого 2015 року між нею та ПАТ «МЕГАБАНК» був укладений договір про надання овердрафту № 7-1П/15.

Предметом укладеного договору є надання кредитодавцем позичальнику, який є держателем платіжної картки НСМЕП, в строк з 12 лютого 2015 року до 10 лютого 2016 року права здійснювати перерахування коштів або отримувати готівку понад залишок коштів на його поточному рахунку № 09, відкритому у Кредитодавця, в межах встановленої суми ліміту та здійснювати обслуговування розрахунків клієнта у відповідності до умов цього договору, тарифів та правил обслуговування клієнтів в ПАТ МЕГАБАНК.

Однак, відповідач не виконав перед договірної роботи з позичальником, всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанові НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007року, оскільки детальний розпис загальної вартості кредиту відсутній.

У кредитному договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна (ст. 632 України).

У звязку з чим ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом про захист своїх прав, як споживача.

07.04.2016 року ПАТ «Мегабанк» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №7-1П/15 про надання овердрафту від 12.02.2015 року на загальну суму 15668,95 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ПАТ «Мегабанк» посилалось на те, що 12.02.2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання овердрафту №7-1П/15.

Згідно до п.1.1 Договору Кредитодавець надав право позичальнику, який є держателем платіжної картки НСМЕП, в строк з 12.02.2015 року до 10.02.2016 року здійснити перерахування коштів або отримувати готівку понад залишок коштів на його поточному рахунку №09, відкритому у кредитодавця в межах встановленої суми ліміту та з, обслуговування розрахунків клієнта у відповідності до умов цього договору, Тарифів та Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк».

Банк виконав свої зобовязання за договором в повному обсязі - відкрив поточний рахунок №09 та надав можливість ОСОБА_2 здійснити перерахування коштів або отримувати готівку понад залишок коштів на його поточному рахунку №09 в межах встановленої суми ліміту овердрафту в строк до 10.02.2016 року 7 500 гривень.

На теперішній час строк дії договору закінчився, однак заборгованість за овердрафтом П за ОСОБА_2 не погашено та в період дії договору порушено графік платежів згідно Додатку №1 та у Договору щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитом та комісійних винагород і станом 14.03.2016 року загальна сума заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Мегабанк» становить 15668,95 грн. та складається з: сума заборгованості за овердрафтом - 7500,00 грн.; сума нарахованих та несплачених відсотків - 777,47 грн.; пеня згідно п.4.2 - 2516,48 грн.; штраф за несвоєчасне повернення суми заборгованості - 1875,00 грн.; штраф за несвоєчасну сплату процентів за користування овердрафтом - 3000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2018 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду. Зустрічний позов ПАТ «Мегабанк» задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Договором №7-1П/15 в розмірі 15668,95 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року в частині задоволення зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості у розмірі 15 668,95 грн., судового збору та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 та скасувати рішення в частині залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду та ухвалити в цій частині рішення про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 ОСОБА_3зазначає, що районний суд неправильно застосував порядок розгляду цивільної справи коли вирішував питання про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду і як наслідок - помилково обрав процесуальну форму рішення чим грубо порушив норми процесуального права, а також свідомо позбавив відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 процесуального права ініціювати перегляд заочного рішення у порядку ст. ст. 284-288 ЦПК України для захисту своїх порушених прав.

Зазначена обставина в свою чергу свідчить про те, що судом першої інстанції були порушені засади законності, рівності та змагальності сторін.

Крім того, задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що АТ «Мегабанк» не надано меморіальних ордерів щодо перерахування коштів за кредитним договором, копій заяв на переказ готівки, які б відповідали вимогам до первинних документів (які мають бути на складені під час здійснення операції або безпосередньо після її закінчення), встановлених Національним банком України. Надані ж позивачем за зустрічним позовом докази не містять підписів (особових або цифрових) посадових осіб банку, відповідальних за здійснення операції.

АТ «Мегабанк» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення, без порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування відзиву АТ «Мегабанк» зазначало, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови Правління Національного банку України №566 від 30.12.1998 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 р. виписки з рахунків, які були надані позивачем за зустрічним позовом та містяться в матеріалах справи, є первинними документами, які підтверджують безспірність заборгованості відповідача за зустрічним позовом.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи позов ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином повідомлена про розгляд справи, повторно не зявилася в судове засідання, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених нею вимог від не надала.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази отримання позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 судової повістки про розгляд справи 18.07.2019 року, а судова повістка про розгляд справи 18.07.2019 року повернута до суду першої інстанції через невручення адресату.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду 18.07.2019 року, оскільки судова повістка повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання та неявкою адресата за отриманням» не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, а відповідно не доводить належність повідомлення позивача про судовий розгляд.

За таких обставин у суду не було достатніх підстав вважати, що у судовому засіданні 18.07.2019 року мала місце повторна неявка позивача за первісним позовом у судове засідання без поважних причин або повторне неповідомлення про причини неявки, як того вимагає п.3 ч.1 ст.257 ЦПК і судова колегія приходить до висновку, що у суд першої інстанції не мав підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Також судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги і в тій частині, що суд, усупереч вимог ст.257 ЦПК України вирішив процедурне питання про залишення позову без розгляду у спосіб, не передбачений процесуальним законом, вирішивши це питання не шляхом постановлення ухвали, як це передбачено ст.257 ЦПК України, а рішенням, що також є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення, суд вирішує питання, вичерпний перелік яких передбачено частиною 1 статті 264 ЦПК України і який не містить вирішення у такий спосіб питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Натомість залишення заяви без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст.223 ЦПК України, суд мав право здійснювати лише у спосіб і порядку, передбаченому ст.ст.257 та 258 ЦПК України.

Судова колегія приходить до висновку, що порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції при ухваленні 18.07.2018 року судового рішення щодо долі позову ОСОБА_2, є суттєвими і такими, що призвели до неправильного вирішення справи в цій частині позовних вимог, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2

Судом першої інстанції у встановленому законом порядку не перевірялися доводи позовної заяви ОСОБА_2, не досліджували надані нею докази, правова оцінка їм у порядку, передбаченому глав 6 та 9 розділу ІІІ ЦПК України судом не надавалася.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду цього позову.

Що стосується рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ПАТ «Мегабанк» то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.02.2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання овердрафту №7-1П/15.

Предметом укладеного договору є надання кредитодавцем позичальнику, який є держателем платіжної картки НСМЕП, в строк з 12 лютого 2015 року до 10 лютого 2016 року права здійснювати перерахування коштів або отримувати готівку понад залишок коштів на його поточному рахунку № 09, відкритому у Кредитодавця, в межах встановленої суми ліміту та здійснювати обслуговування розрахунків клієнта у відповідності до умов цього договору, тарифів та правил обслуговування клієнтів в ПАТ «МЕГАБАНК».

Банк виконав свої зобовязання за Договором в повному обсязі - відкрив поточний №09 та надав можливість ОСОБА_2 здійснити перерахування коштів або отримувати готівку понад залишок коштів на його поточному рахунку №09 в межах встановленої суми ліміту овердрафту в строк до 10.02.2016 року 7 500,00 гривень.

З наданого ПАТ «Мегабанк» розрахунку вбачається, що заборгованість за договором про надання овердрафту №7-1П/15 станом на 14.03.2016 року становить 15668,95 грн. та складається з: суми заборгованості за овердрафтом - 7500,00 грн.; сума нарахованих та несплачених відсотків - 777,47 грн.; пеня згідно п.4.2 - 2516,48 грн.; штраф за несвоєчасне повернення суми заборгованості - 1875,00 грн.; штраф за несвоєчасну сплату процентів за користування овердрафтом - 3000,00 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що умовами договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, пунктами 2.2.1, 3.3 Договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань (від суми встановленого ліміту та від суми встановленого ліміту овердрафту за кожен місяці прострочених відсотків)

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому апеляційний суд змінює рішення в частині стягнення штрафів та відмовляє ПАТ «Мегабанк» в задоволенні цієї вимоги.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог ст.ст.141, 265, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Зміна рішення в частині вирішення вимоги декількох складових, тобто про стягнення суми заборгованості за процентами, пенею, штрафами впливає і на загальний обсяг заборгованості та розподіл судових витрат, а тому, колегія суддів вважає за необхідне викласти резолютивну частину у іншій редакції, з урахуванням вказаних змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2018 року в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання овердрафту №7-1П/15 від 12.02.2015 року, - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду позову ОСОБА_2.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 100 Б, кв.32, РНКПО НОМЕР_1, НОМЕР_2 виданий Московським РВ ГУМВС України в Харківській області 17.04.2012 року) на користь публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (, МФО 351629, адреса: м. Харків, вул. Артема, 30 ) заборгованість за договором про надання овердрафту №7-1П/15 станом на 14.03.2016 року на загальну суму 10 793 грн. 95 коп. яка складається з: суми заборгованості за овердрафтом - 7500,00 грн.; суми нарахованих та несплачених відсотків - 777,47 грн.; пеня згідно п.4.2 - 2516,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації:м. Харків, Тракторобудівників, буд. 100 Б, кв.32, РНКПО НОМЕР_1, НОМЕР_2 виданий Московським РВ ГУМВС України в Харківській області 17.04.2012 року) на користь публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (, МФО 351629, адреса: м. Харків, вул. Артема, 30 ) 937 грн. 04 коп. судового збору у якості відшкодування судових витрат за подачу позовної заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

ОСОБА_5