РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11108/13-ц

Провадження № 2/643/262/19

29.03.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Постульга О.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 07.12.2012 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5, та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_6, померлого 22.09.2011 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло його бабусі ОСОБА_7 належала однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3.

14.08.1995 р. ОСОБА_7 померла. Спадкоємцем за законом після її смерті був батько позивача, син померлої - ОСОБА_6.

Після смерті матері він спадщину прийняв, та 12.03.1996 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом під № 2-1126, видане Харківською державною нотаріальною конторою № 11- на квартиру АДРЕСА_1. Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 не зареєстрував право власності у Харківському міському бюро технічної інвентаризації. 22.09.2011 р. ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_1

У звязку з тим, що у встановлений законом 6-місячний строк спадщину після смерті батька ОСОБА_1 не прийняв, він був вимушений звернутись до суду, та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 р. йому був наданий додатковий строк для прийняття спадщини.

Після чого він звернувся до ХДНК № 11 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, де була заведена спадкова справа, однак, згідно відповіді Харківського міськБТІ позивач ОСОБА_1 дізнався, що на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2012 визнане право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. Згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2013 р. заочне рішення від 12.07.2012 р. було скасоване. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2013 р. позовна заява ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання за ним права власності на квартиру була залишена без розгляду.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, Харківською державною нотаріальною конторою № 11 ОСОБА_1 було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

У звязку з тим, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2012 р., яким було визнане право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, скасоване, договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є недійсним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити .

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідив матеріали справи,вислухав представників сторін, вважає, що позов не обгрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 14 березня 1994 року, реєстровий №5А-94-30847, зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 16 березня 1994 року, реєстровий №П-5-11942 власником спірної однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_7

ОСОБА_7 померла 14 серпня 1995 року. Спадкоємцем померлої 14 серпня 1995 року ОСОБА_7 по закону першої черги є її син ОСОБА_6.

У встановленому законом порядку та строки ОСОБА_6 прийняв спадщину за свою померлу матір ОСОБА_7, та 12 березня 1996 року державним нотаріусом 11-ї Харківської державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, реєстровий №2-1126.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, реєстровий №2-1126, ОСОБА_6 не зареєстрував в Харківському міському бюро технічної інвентаризації своє право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_4.

ОСОБА_6 22 вересня 2011 року помер. Його спадкоємцем по закону першої черги є його син ОСОБА_1.

У встановлено законом порядку та строки ОСОБА_1 не прийняв спадщину за свого померлого батька ОСОБА_8, тому звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини за померлого батька.

Відповідно рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2013 року ОСОБА_1 було надано додатковий строк для прийняття спадщини за померлого батька ОСОБА_8

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, реєстровий №2-1126 ОСОБА_1 не зміг в зв"язку з наступними обставинами.

На підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 було визнано за ОСОБА_3.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 1 березня 2013 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 було скасовано.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2013 року позовна заява ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на зазначену квартиру була залишена без розгляду.

Відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 7 грудня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_9.

Відповідно договору купівлі-продажу посвідченого 12 травня 2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 перейшло від ОСОБА_9 до ОСОБА_10.

Посилання позивача на факт скасування судового рішення про визнання за ОСОБА_11 права власності на спірну квартиру, не є підставою визнання правочину недійсним

Підставою недійсності правочину, зокрема, договору купівлі-продажу, згідно ст. 215 ЦК України є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Позивачем ОСОБА_1 не наведено жодної з підстав (фактичних обставин), з якими закон повязує визнання таких правочинів недійсними.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не заходиться ні у розпорядженні, ні у володінь ні у користуванні відповідачів.

Крім того, вона була відчуджена відповідачем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_10 від 12.05.2014, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 під реєстраційним номером 841.

п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено , що «не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК».

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово- правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК: які дають право витребувати в набувача це майно. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов язально-правових способів.

У відповідності з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_9, про витребування майна, витребувано від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4.

У відповідності з ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_10 відхилена, рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року залишено без змін.

У відповідності з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_13 та ОСОБА_10 відмовлено.

Таким, чином квартира АДРЕСА_1 не заходиться ні у розпорядженні, ні у володінь ні у користуванні відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з чим позов в частині визнання договору купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню .

Щодо вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_5 А у м. Харкові, то суд вважає , що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 392 Цивільною кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, вказаною нормою встановлена обов'язкова умова, за наявності якої власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності, зокрема це оспорення чи не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем.

12.05.2014 року спірна квартира була відчужена відповідачем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_10, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 під реєстраційним номером 841.

Відповідач ОСОБА_2 не є ні власником спірної квартири, ні її володільцем, ні її користувачем.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2А, не порушувала і не порушує право власності позивача (право розпорядження, володіння, користування) на спірну квартиру і не повинна відповідати за позовом, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спірне майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166,1167,1187,1192 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішенні виготовлений 03.04.2019 року.

Суддя Майстренко О.М.