Справа № 755/9112/17
"20" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.,
при секретарях Івашко О.Л., Грінкевич А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний реєстратор Зеленський Сергій Олександрович Філія Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,
В лютому 2018 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2006 року, номер в реєстрі 279, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Меліховою О.В. за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати з чужого незаконного володіння квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_1
Протокольною ухвалою суду від 15 лютого 2018 року в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3
Ухвалою суду від 29 червня 2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 27 липня 2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса КМНО Марчук К.В. копію договору купівлі-продажу квартири та копії правовстановлюючих документів, які подавалися нотаріусу для посвідчення цієї угоди стосовно кватири за адресою: АДРЕСА_1 та належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу квартири.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса КМНО Марчук К.В. оригінал договору купівлі-продажу квартири № 279 від 24 лютого 2016 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у державного нотаріального архіву посвідчену копію сторінки нотаріального реєстру з зазначенням договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2016 року № 279.
Ухвалою суду від 06 березня 2018 року клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи задоволено, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Київського державного нотаріального архіву копію сторінки реєстраційного журналу приватного нотаріуса КМНО Меліхової О.В. за 24 лютого 2006 року, де міститься реєстровий запис № 279.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 20 лютого 2019 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, приходить до наступного.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 жовтня 2004 року ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_1, що діє від свого імені та від імені ОСОБА_6, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. 26 жовтня 2004 року за реєстровим № 4977 (покупці) уклали договір купівлі-продажу квартири, а саме продавець продав, а покупці купили (ОСОБА_1 - 4/5 частин, ОСОБА_6 - 1/5 частина) кватири АДРЕСА_1 Відчужувана кватира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 43,00 кв.м., в тому числі житловою площею 27,20 кв.м. Вказаний договір купівлі-продажу квартири посвідчено 26 жовтня 2004 року приватним нотаріусом КМНО Степаненко В.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 6260 (т. 1 а.с. 6).
Згідно листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА у м. Києві № 1-34/452-1 від 08 червня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні (т. 1 а.с. 77).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві 19 квітня 2017 року (т. 1 а.с. 11).
Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 від 26 травня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 9).
02 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 10).
Разом з тим, в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець), згідно п. 1 якого продавці продали, а покупець купив кватиру АДРЕСА_1 Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Меліховою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 279 (т. а.с. 73).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою стаття 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній робот і, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6961:6963/18-32 від 15 листопада 2018 року, підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Продавці» у графі «Підписи сторін:» у договорі купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 24 лютого 2006 року, який зареєстрований в реєстрі за № 279, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Меліховою О.В. виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів та виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (т. 1 а.с. 221-230).
Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань .
При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
В даному випадку, оцінивши вищенаведений висновок на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено вказаний висновок № 6961:6963/18-32 від 15 листопада 2018 року, проведена у відповідності з принципами об'єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу».
На підставі викладеного, суд приймає в якості належного та допустимого доказу висновок експерта № 6961:6963/18-32 від 15 листопада 2018 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи.
Крім того, на виконання ухвали суду від 20 лютого 2019 року про витребування доказів з Київського державного нотаріального архіву, було надано копії сторінок реєстраційного журналу приватного нотаріуса КМНО Меліхової О.В. за період з 05 січня 2006 року по 05 липня 2006 року, де зазначено, що сторонами договору, зареєстрованого за реєстровим № 279 зазначено не ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а інші особи, а тому дана обставина спростовує укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2006 року, що укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оскільки в реєстрі за № 279 містяться відомості про інших осіб, для яких вчинялася нотаріальна дія.
Вказані обставини в сукупності дають суду підстави визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним, оскільки він вчинений з порушенням вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України, яка вказує на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а тому позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення.
Що стосується вимог позивача про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 та повернення її ОСОБА_1 суд приходить до наступного.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Таким чином, незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися, якщо набувач майна знав чи міг знати про відсутність у продавця повноважень на відчуження.
Оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 (в даному випадку добросовісний набувач) у особи, що не мала права його відчужувати, а саме у ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 судом визнано недійсним, то суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про витребування майна чужого незаконного володіння, оскільки вказане майно вибуло з володіння власника без його волі.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.
Згідно ст. 141 ЦК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 328, 330, 387, 388 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-13, 18, 76, 81, 82, 89, 115, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний реєстратор Зеленський Сергій Олександрович Філія Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу кватири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 279.
Витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_5) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7) по 2 680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень 50 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 29 березня 2019 року.
Суддя Н.О.Яровенко