Єдиний номер справи 472/24/19
Провадження 22-ц812/555/19 Головуючий по 1 інстанції Орленко Л.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі: прокурора Цвікілевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року

за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, запису в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності, витребування земельної ділянки,

встановила:

У січні 2019 року перший заступник прокурора Миколаївської області пред'явив в інтересах держави позов до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, запису в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності, витребування земельної ділянки.

В позові зазначається, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 12 квітня та 29 червня 2017 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затверджено цей проект з наданням у власність із земель сільськогосподарського призначення земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

05 липня 2017 року державний реєстратор на підставі вказаних наказів зареєстрував за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку.

15 серпня 2017 року ОСОБА_5 продав названу земельну ділянку ОСОБА_4

Вважаючи накази першого відповідача від 12 квітня та 29 червня 2017 року незаконними з посиланням на ст.ст.116,118,121 ЗК, оскільки ОСОБА_5 в 2016 році вже скористався у Хмельницькій області правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, прокурор просив скасувати як ці накази, так і запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку за останнім та витребувати її у третього відповідача на підставі ст.388 ЦК.

Одночасно з позовом прокурор подав заяву про його забезпечення шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони ОСОБА_4 вчиняти дії спрямовані на зміну цільового призначення цієї ж земельної ділянки, її поділу, об'єднання з іншими земельними ділянками та укладати правочини.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Постановлено заборонити ОСОБА_4 та іншим особам вчиняти будь-які правочини, реєстраційні та дії спрямовані на зміну цільового призначення, поділу, об'єднання щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Прокурор, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначеним положенням закону та роз'ясненням ухвала судді відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор заявив вимоги про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області пов'язаних з вибуттям із державної власності земельної ділянки, її реєстрації в Державному реєстрі речових прав за новим власником та витребуванні земельної ділянки у фактичного володільця.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову прокурор посилався на те, що другий відповідач після очевидно незаконного заволодіння земельною ділянкою через місяць після державної реєстрації права власності відчужив її третьому відповідачу. А тому існує ймовірність вчинення відповідачем дій спрямованих на подальше відчуження спірної земельної ділянки, зміни її цільового призначення, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду.

Пересвідчившись в дійсності наявного між сторонами спору, який пов'язаний із законністю вибуття із державної власності земельної ділянки, врахувавши, що остання вже відчужувалась за договором купівлі-продажу, укладеним між другим і третім відповідачами, суд дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову, обравши при цьому співмірні із заявленими вимогами заходи, оскільки не вжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду, в разі задоволення позову.

Доводи в апеляційній скарзі про порушення процесуального закону є безпідставними, так як в заяві позивач з огляду на предмет позову навів достатні обґрунтовування для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому позивач виконав вимоги ст.151 ЦПК щодо змісту заяви вказавши вид (захід) забезпечення позову, навів переконливі обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та послався на докази відчуження земельної ділянки після її вибуття із державної власності, що відповідачем не спростовано.

Суд розглядаючи по суті заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи не припустився порушень ст.153 ЦПК, так як вирішення цього питання у судовому засіданні з викликом сторін в даному випадку не було обумовлено винятковими обставинами.

Що ж стосується зустрічного забезпечення, то суд зобов'язаний його застосувати лише у випадках, передбачених в ч.3 ст.154 ЦПК. До того ж відповідач відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК був не позбавлений можливості заявити клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову.

Оскільки суд постановив ухвалу з дотриманням закону, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: