КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3908/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 755/1954/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Пітенко І.Ю., Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка подана представником ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Чех Н.А.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

встановив:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації №64 від 29.01.2018 року «Про звільнення піклувальника ОСОБА_3 від повноважень піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її сестра ОСОБА_5 народила сина ОСОБА_6, який з дня виписки їх з пологового будинку перебував на вихованні позивача, оскільки мати вела аморальний спосіб життя, зловживаючи наркотичними засобами та постійно перебуваючи в місцях позбавлення волі, дитиною вона не цікавилася, не опікувалася, у дитини навіть не було свідоцтва про народження та реєстрації місця проживання.

За ініціативою позивача 30.07.2003 року Відділом РАГС було видано свідоцтво про народження дитини, батька зазначено зі слів матері дитини. Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №849 від 17.09.2008 року позивача призначено опікуном над неповнолітнім племінником - ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що мати дитини засуджена вироком суду до п'яти років позбавлення волі.

В подальшому позивач знайшла біологічного батька дитини, вмовила його офіційно визнати своє батьківство та зареєструвати сина в його квартирі. Ці дії вона здійснювала в інтересах дитини, щоб дитина могла мати свою власну житлову площу. У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 визнав своє батьківство, Відділом РАЦС 17.06.2009 року було видано свідоцтво про народження дитини, в якому прізвище ОСОБА_6 зазначено як «ОСОБА_6».

19.06.2009 року дитина була зареєстрована за місцем проживання батька: АДРЕСА_1, але проживати він продовжував з позивачем. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла рідна бабуся ОСОБА_6 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько дитини - ОСОБА_7 Позивач особисто за власні кошти займалась похованням рідних ОСОБА_6.

Розпорядженням №736 від 17.12.2009 року позивача призначено опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_4 у зв'язку зі смертю обох батьків. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №296 від 27.05.2013 року її призначено опікуном над житлом та майном підопічного - ОСОБА_4, який зареєстрований та є одноособовим власником квартири АДРЕСА_2.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №64 від 29.01.2018 року позивача звільнено від повноважень піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_4 з тих підстав, що вона грубо порушила свої обов'язки як піклувальника, здаючи в оренду без дозволу органу опіки та піклування житло підопічного, при цьому ніяких коштів йому не надавала. Зазначено і те, що вона не бере участі в його вихованні та утриманні, не цікавиться життям та навчанням дитини з моменту поміщення його в Центр соціалізації 15+», жодного разу його не відвідувала.

Проте позивач вважає, що викладені в Протоколі №2 засідання комісії обставини не відповідають дійсності, оскільки вона постійно дбала про свого рідного племінника, створила всі необхідні побутові умови, вживала всі заходи щодо його цивільних прав та інтересів. У підлітковому віці ОСОБА_9 почав прагнути самостійного життя, почав красти у неї з чоловіком та старшої доньки гроші та тікав з дому. Позивач зверталася з письмовими та усними заявами до органів МВС та до Служби у справах дітей. Самостійно намагалася розшукати ОСОБА_9. Незважаючи на його протиправні вчинки, вона знову повертала його до родини, проводила з ним бесіди.

В липні 2015 року після чергового випадку втечі з дому, ОСОБА_9 був зарахований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1. Вважає, що всі втечі ОСОБА_9, заяви про конфліктні ситуації з позивачем, бажання проживати в Центрі, є нічим іншим як проявом його рис характеру та бажання привернути до себе увагу (про ці риси вказано у висновку психолога). За час перебування ОСОБА_9 в Центрі вона постійно відвідувала його, висилала йому кошти, приблизно до 1000 грн. на місяць. ОСОБА_10 часто приїжджав до них, отримував подарунки і кишенькові кошти. За час перебування в Центрі ОСОБА_6 вже двічі тікав звідти, викрадав у дітей мобільні телефони, почав палити.

Стосовно того, що вона здає квартиру ОСОБА_9 в оренду, то вказане також не відповідає дійсності. Вказана квартира після смерті батька ОСОБА_10 залишилася в занедбаному стані, вона з чоловіком за власні кошти зробили там ремонт та сплачували комунальні послуги. Особисто вона та її діти забезпечені житлом, зацікавленості в квартирі піклувальника вона не має, з дня народження ОСОБА_9 по теперішній час, утримуючи ОСОБА_9, вона як опікун отримувала соціальні виплати лише один рік. Вона неодноразово наголошувала начальнику Служби у справах дітей, якщо виникають сумніви щодо її дій з приводу житла підопічного, пропонує віддати ключі від квартири на зберігання Службі у справах дітей до повноліття ОСОБА_9, на що відповіді не отримала.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №64 від 29.01.2018 року «Про звільнення піклувальника ОСОБА_3 від повноважень піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Стягнуто з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що підставою для припинення повноважень піклувальника ОСОБА_3 та видача розпорядження Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією № 64 від 29 січня 2018 року «Про звільнення піклувальника від повноважень» є заява особи, над якою встановлено піклування - підопічного ОСОБА_4 (ч. 2 ст. 75 ЦК України). Заява дитини була мотивована тим, що між піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню піклування (ч.1 ст. 250 та ч.1 ст. 251 СК України). Піклувальником не може бути фізична особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересамфізичної особи, яка потребує піклування (п. 2 ч.1 ст.64 ЦК України).

В судовому засіданні представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей - ОСОБА_11 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_12 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.251 СК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Відповідно до ч.2 ст.75 ЦК України суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування.

Частиною 3 ст. 75 ЦК України встановлено, що за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Статтями 69 ЦК України та 249 СК України визначені права та обов'язки піклувальника, серед яких, піклувальник зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного; зобов'язаний дбати про створення необхідних побутових умов, про виховання, навчання та розвиток підопічного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 (поновленого), виданого 30.07.2003 року відділом РАГС Дніпровського РУЮ у м.Києві, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року, його батьками є: ОСОБА_13, ОСОБА_5 (батько записаний зі слів матері) (а.с. 11).

Згідно з Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.09.2008 року № 849 ОСОБА_3 (позивача) призначено опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що мати - одиначка ОСОБА_5 засуджена вироком Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2008 року до п'яти років позбавлення волі (а.с.12).

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 (мати ОСОБА_10) померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.13).

У зв'язку з визнанням батьківства ОСОБА_7, 17 червня 2009 року відділом РАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, було видано нове свідоцтво про народження дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є: ОСОБА_7, ОСОБА_5, прізвище дитини змінено на «ОСОБА_6», (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_7, що підтверджуються копією свідоцтва про смерть, виданого 05.11.2009 року (а.с.16).

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.12.2009 року № 736 ОСОБА_3 призначено опікуном на малолітнім племінником ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що батьки дитини померли.

На опікуна ОСОБА_3 покладено обов'язок щодо збереження житла підопічного за адресою: АДРЕСА_3, вона попереджена про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно житлової площі за вказаною адресою без дозволу органу опіки та піклування до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Службі у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації здійснювати контроль за дотриманням опікуном житлових та майнових прав малолітнього ОСОБА_4 (а.с.23).

Згідно з Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації №163 від 27.02.2009 року створено в Деснянському районі міста Києва прийомну сім'ю на базі родини громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_3 (а.с.27).

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.05.2013 року № 296 призначено ОСОБА_3 опікуном над житлом та майном її малолітнього підопічного ОСОБА_4, який є одноосібним власником квартири АДРЕСА_4. Зобов'язано ОСОБА_3 вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, збереження за малолітнім ОСОБА_4 права власності, користування житлом та державної реєстрації за вказаною адресою. Попереджено опікуна про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно цієї житлової площі без дозволу органу опіки та піклування до досягнення підопічним повноліття (а.с.28).

Згідно з Витягом з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2018 року комісією було вирішено припинити піклування ОСОБА_3 над неповнолітнім ОСОБА_4 (а.с.54-55).

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 січня 2018 року №64 звільнено піклувальника ОСОБА_3 від її повноважень за заявою підопічного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53). Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено подану підопічним - ОСОБА_4 заяву.

Як вбачається з заяви неповнолітнього ОСОБА_4 від 03.10.2017 року, останній просить припинити над ним піклування його тіткою ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що він не має бажання проживати в її родині, піклувальник не бере участі в його житті (а.с.72).

В заяві від 11.01.2018 року неповнолітній ОСОБА_4 повідомляє, що він з жовтня 2017 року не змінив свого наміру щодо припинення піклування над ним його тітки ОСОБА_3, за цей час між ними не знайдено спільної мови та іншого виходу не бачить (а.с.73).

Крім того, до Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві неповнолітнім ОСОБА_4 19 грудня 2017 року була подана ще одна заява, в якій він повідомляє, що не дає згоди на здачу в оренду квартири, яка належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_5.

Судом також встановлено, що з 29 січня 2016 року по даний час неповнолітній ОСОБА_4 перебуває у відділенні «Соціалізації 15+» Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1, а з вересня 2016 року неповнолітній ОСОБА_4 навчається у Київському вищому професійному училищі залізничного транспорту.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, прийнявши до уваги пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні, дійшов висновку про те, що оспорюване розпорядження було прийняте без врахування у сукупності усіх обставин, що свідчать про характер відносин між піклувальником та підопічним. Не було здійснено необхідної та достатньої перевірки обґрунтованості фактів, викладених в поданих неповнолітнім ОСОБА_4 заявах. Жодної перевірки реального встановлення факту чи відсутності його щодо передачі піклувальником майна підопічного в оренду не було зроблено.

Суд зазначив, що той факт, що підопічний вже не бажає мати призначеного йому піклувальника, не може бути однозначною підставою для звільнення особи від обов'язків піклувальника, оскільки такі заяви мають бути обґрунтовані та викладені в заявах факти перевірені, що не було зроблено в даному випадку. Надані до заперечень відповідача документи, які були враховані при прийнятті оспорюваного розпорядження, суд не врахував як достатні та достовірні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд враховував те, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було враховано для здійснення додаткової перевірки, з метою встановлення істини, вік неповнолітнього ОСОБА_4; той факт, що протягом трьох місяців від нього подано відразу три заяви про відмову від піклувальника; той факт, що ОСОБА_4 має на праві особистої власності житло, що може бути проявом зацікавленості для певного кола осіб; те, що з неповнолітнім ОСОБА_4 та опікуном (позивачем) працював певний час психолог, який міг би надати додаткову необхідну інформацію по питаннях, викладених в заявах ОСОБА_4.

Будь-яких документів, які б свідчили про невиконання позивачем своїх обов'язків спочатку опікуна, а потім - піклувальника за всі роки перебування під її опікою ОСОБА_4, суду не було надано сторонами. Дане також свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження відповідач, третя особа не врахували даний факт для детального встановлення причин подачі ОСОБА_4 зазначених заяв про відмову від піклувальника, з метою, в першу чергу, захисту прав неповнолітнього ОСОБА_4, виключення можливості впливу на нього сторонніми особами, від дій яких можуть бути порушені права неповнолітнього ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №64 від 29.01.2018 року «Про звільнення піклувальника, ОСОБА_3, від повноважень піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» було прийняте на підставі поданих заяв неповнолітнім ОСОБА_4 (ч.2 ст.75 ЦК України). При цьому були враховані рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 січня 2018 року ( протокол № 2).

Доводи апеляційної скарги про невідповідність обставинам справи висновку суду першої інстанції, що підставою виданого розпорядження є заява підопічного про припинення над ним піклування у зв'язку з тим, що піклувальник здає квартиру в оренду, яка належить дитині, без його дозволу та не надає йому матеріальної допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме такого висновку оскаржуване рішення суду не містить. Разом з тим, судом при оцінці наданих доказів було зазначено про наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_4 від 19 грудня 2017 року ( а.с. 89), в якій він зазначає, що не надає згоди на здачу в оренду квартири, яка належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_5.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 08 лютого 2011 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління ЖКГ Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, належна на праві власності дитині квартира розташована по проспекту Лісовому, буд 25-а, у м. Києві, а не по вулиці Маршала Жукова ( а.с. 88).

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 січня 2018 року, обставини щодо оренди належного підопічному житла були предметом розгляду та стали однією із підстав для рішення комісії про припинення піклування ОСОБА_3 над неповнолітнім ОСОБА_4 ( а.с. 55).

Подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_3, представник відповідача також посилався на вказану обставину та стверджував, що вищевказаними діями піклувальником ОСОБА_3 грубо порушуються житлові та майнові права підопічного ОСОБА_4, який є дитиною-сиротою ( а.с. 66, 106).

Разом з тим, звільнення особи від повноважень піклувальника з підстав невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного законодавцем віднесено до компетенції суду у разі подання органом опіки та піклування відповідної заяви ( ч. 3 ст. 75 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ним було подано докази тих обставин, що піклувальник не приймає участі у вихованні свого підопічного, порушує покладені на піклувальника обов'язки, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки повноваження органу опіки та піклування щодо звільнення піклувальника від його повноважень з підстав подання заяви особою, над якою встановлено піклування, визначені ч. 2 ст. 75 ЦК України.

Враховуючи ту обставину, що в оскаржуваному розпорядженні зазначено, що воно прийнято відповідачем на підставі заяви підопічного ОСОБА_4, тому посилання представника відповідача на порушення позивачем ОСОБА_3 прав підопічного та неналежне виконання своїх обов'язків не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки з відповідною заявою до суду орган опіки та піклування не звертався.

Разом з тим, як вбачається з відзиву на позовну заяву, обставинами, якими відповідач обґрунтовує своє розпорядження від 29 січня 2018 року, є саме невиконання піклувальником ОСОБА_3 своїх обов'язків, порушення житлових та майнових прав неповнолітнього ОСОБА_4, тоді як звільнення піклувальника від його повноважень з підстав неналежного виконання своїх обов'язків не належить до компетенції Органу опіки та піклування.

Посилання представника відповідача на те, що між підопічним та його піклувальником склалися відносини, які суперечать інтересам дитини, правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки Органом опіки та піклування не було з'ясовано, в чому полягають такі відносини та в чому їх суперечність інтересам дитини.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що той факт, що підопічний не бажає мати призначеного йому піклувальника, не може бути однозначною підставою для звільнення особи від обов'язків піклувальника, оскільки такі заяви мають бути обґрунтовані та викладені в заявах факти перевірені, що не було виконано в даному випадку.

Колегія суддів вважає, що заяви неповнолітнього ОСОБА_4 не містять переконливих доводів та обґрунтувань на підтвердження того, що звільнення ОСОБА_3 від виконання обов'язків піклувальника буде відповідати саме його інтересам, враховуючи особливості поведінки та підлітковий вік ОСОБА_4, а тому не можуть бути достатніми для прийняття відповідного розпорядження без урахування у сукупності всіх обставин, які виникли між підопічним та піклувальником.

Виходячи зі змісту ст. 75 ЦК України, ст. 251 СК України, заява особи, над якою встановлено піклування, про звільнення піклувальника від його повноважень повинна бути обґрунтованою і розглядатися у сукупності з усіма обставинами, що свідчать про характер відносин між піклувальником та підопічним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №64 від 29.01.2018 року «Про звільнення піклувальника, ОСОБА_3, від повноважень піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.»

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не прийняті до уваги заяви ОСОБА_4 про припинення піклування ОСОБА_3, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що викладені в заявах факти належним чином перевірені не були, а посилання відповідача на те, що між дитиною та піклувальником склались стосунки, які перешкоджають здійсненню піклування, спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків, серед яких і психолог Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 ОСОБА_15, яким суд надав належну оцінку.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом першої інстанції дана належна правова оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка подана представником ОСОБА_2,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

ЧобітокА.О.