Справа № 454/2696/17 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2993/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 454/2696/17

Провадження № 22ц/811/2993/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 20 червня 2018 року (суддя Веремчук О.А.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І., про визнання договорів недійсними,-

встановив:

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними. В обґрунтування позову посилається на те, що 2 квітня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № CGZ0GA, а також договір іпотеки № CGZ0GA. Стверджує, що предметом іпотечного договору є будинок АДРЕСА_1. Зазначає, що отримані кошти передала у релігійну організацію «Посольство Боже», а саме ОСОБА_5, який обіцяв надавати кошти для погашення кредиту. Однак, обіцянки не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту. Вказує, що в межах кримінального провадження № 0000011 проводилося психологічне дослідження щодо неї на предмет психологічного стану в момент укладення нею кредитного та іпотечного договорів під час відвідування релігійної організації «Посольство Боже». За результатами психологічного дослідження складено висновок психологічної експертизи, проведеної комісією спеціалістів від 25 лютого 2013 року про те, що систематичне відвідування зібрань, богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» ОСОБА_2, в тому числі прослуховування проповідей пасторів та лідерів організації ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших могло здійснити (маніпулятивний, пов'язаний із навіюванням) вплив на її психіку. Систематичне відвідування зібрань релігійної організації «Посольство Боже» могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків. Це могло бути використано для маніпулятивного впливу щодо проведення фінансових операцій. Стверджує, що договори були підписані нею під психологічним впливом.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що кредитний договір та договір іпотеки були укладені внаслідок психологічного тиску на неї сином ОСОБА_7 та представниками релігійної організації «Посольство Боже».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 1054,1056-1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстави пропуску позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові за його обґрунтованості.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до кредитного договору № CGZOGA 00 00 00 00 85 від 2 квітня 2008 року ОСОБА_2 взяла кредит у позивача в розмірі 16 825 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 3 квітня 2018 року.

Відповідно до іпотечного договору № CGZOGA 00 00 00 00 85 від 2 квітня 2008 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України.

Частина 3 ст.203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно з частиною першою статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним. Такий правочин визнається недійсним судом за позовом потерпілої сторони.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 459/1149/13-ц від 2 липня 2013 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання оспорюваного кредитного договору. Судом встановлено, що посилання позивачки на те, що у зв'язку із відвідуванням богослужінь та проповідей релігійної організації «Посольство Боже» вона перебувала під маніпулятивним впливом, повністю не усвідомлювала своїх дій і лише заради передачі коштів пастору церкви уклала кредитний договір, судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з кредитного договору №CGZ0GA від 2 квітня 2008 року, останній був укладений під споживчі цілі, тобто позивачка свідомо приховала мету укладення договору. Дані твердження позивачки також спростовуються тим, що при укладенні договору з ОСОБА_5 між сторонами встановлено, щомісячний платіж в розмірі 650 доларів США за користування позичальником коштами, тобто даний договір укладений з метою отримання більш високої вигоди. Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №CGZ0GA, станом на 4 квітня 2013 року позивач частково погасила заборгованість по кредиту. Останнє свідчить про те, що ОСОБА_2 фактично погодилась із умовами кредитного договору прийняла їх та частково виконувала.

В ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 4 вересня 2013 року у вказаній вище справі надано оцінку висновку психологічної експертизи 25 лютого 2013 року, на яку посилається позивач, а саме: «вказаний висновок щодо ОСОБА_2 носить лише ймовірний характер: «могло вплинути на можливість усвідомлення нею повною мірою суті, значення та наслідків власних вчинків»; позивач не надала суду доказів, що на час укладення кредитного договору вона була членом релігійної організації «Посольство Боже», висновком психологічної експертизи не визначено чіткий період перебування ОСОБА_2 під маніпулятивним впливом проповідей релігійної організації «Посольство Боже», зокрема, на час укладення кредитного договору чи після укладення кредитного договору».

Наявність заборгованості, факт укладення позивачем кредитного договору № СGZ0GA від 2 квітня 2008 року, отримання нею кредитних коштів, розмір платежів та їх складові були встановлені рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 454/2623/13-ц від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором.

Вказані обставини встановлені рішенням, що набрало законної сили, у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, і відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивач у позовній заяві зазначила, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні про обвинувачення за ознаками злочинів, передбачених ст.190 ч.4 та ст.209 ч.1,2 КК України, та на захист своїх прав пред'явила цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, в межах кримінального провадження по справі № 461/15229/13-к (провадження №1-кп/464/11/17) Сихівського районного суду м.Львова. Цю обставину позивач не заперечує.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсним, оскільки позивач не довела наступні обставини:

- факт застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

- вчинення правочину проти справжньої волі;

- наявність причинного зв'язку між фізичним або психологічним тиском і вчинення правочину, який оспорюється.

Отже, підстави для задоволення позову відсутні за його безпідставністю.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню у ухваленням нового рішення про відмову в позові за безпідставністю.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І., про визнання недійсними кредитного договору №CGZOGA 00 00 00 00 85 від 2 квітня 2008 року та іпотечного договору № CGZOGA 00 00 00 00 85 від 2 квітня 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді