КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року

справа 757/40147/18-ц

провадження № 22-ц/824/4212/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року у складі судді Литвинової І.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» КоваленкаОлександра Володимировича до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка ОлександраВолодимировича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, у якому просило визнати недійсним договір відступлення права вимоги за банківським вкладом від 21.12.2016 року, укладений між ОСОБА_4 від імені якого діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_6, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що опорюваний договір укладений особою, яка не мала на це відповідних повноважень, оскільки у довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5 вказано, що вона представляє інтереси ОСОБА_4 щодо розпорядження коштів на рахунку, відкритому у ПАТ «КБ «Промеконом банк», проте не надано повноважень на розпорядження коштами на рахунку, відкритому у ПАТ «Фідобанк». Довірена особа уклала спірний договір всупереч інтересам її довірителя, оскільки останній не отримав винагороди за цим договором. Рахунок, який належить ОСОБА_4, на момент укладення спірного договору не був включений до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а тому він не володів правом вимоги за цим рахунком.

Також зазначає, що укладений договір цесії є безоплатним договором, а тому до нього застосовуються положення ЦК України про договір дарування, щодо нотаріального посвідчення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси в ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК» з усіх питань, що стосується користування та розпорядження коштами на належному йому рахунку. Цей рахунок був відкритий у ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК». Позивач набув усіх прав та обов'язків боржника перед кредиторами ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК», а тому позивач став стороною правочину, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК». Уступка прав вимоги за оспорюваним договором стосується виключно кредитора у зобов'язанні та ніяким чином не впливає на права боржника. А тому заміна кредитора була здійснена без згоди боржника. Договір банківського рахунку не містить умов про обов'язкове повідомлення боржника про заміну кредитора. Крім того, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 року у справі №826/9406/17 позов ОСОБА_7 про стягнення з ПАТ «Фідобанк» грошових коштів задоволено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що суду відповідачами не було надано доказів належної передачі документів, що засвідчують право вимоги, а тому не підтверджено наявність відступленого зобов'язання. Крім того, оспорюваний договір підписаний не уповноваженим представником, оскільки у довіреності від 21.04.2014 року зазначено, що ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_5 бути представником щодо банківського рахунку НОМЕР_1, проте в договір цесії вказаний рахунок НОМЕР_2. У цій довіреності відсутні повноваження представника щодо відчуження права вимоги на кошти, що обліковувалися на рахунках ОСОБА_4 Також зазначає, що для укладення спірного договору відповідачам потрібно було повідомити банк про його укладення, отримати погодження від банку та особисто з'явитися до відділення банку для можливості зміни основного правочину та укладення нового.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

В судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу підтримала, просили її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК» укладено договір про відкриття поточного рахунку, у зв'язку з чим на вказаний рахунок було перераховано грошові кошти.

21 грудня 2016 року між ОСОБА_4, від імені якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності від 21 січня 2014 року № 51, та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги за банківським вкладом (а.с.12-13 т.1).

Відповідно до умов цього договору первісний кредитор, який належним чином включений до реєстру кредиторів Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» О.В.Коваленко, передає належне йому право вимоги новому кредитору щодо повернення вкладу в розмірі 197000,00 грн., який знаходиться на рахунку НОМЕР_2 ПУАТ «ФІДОБАНК» згідно реєстру вкладників, а новий кредитор набуває права вимоги, що належить первісному кредитору, та стає кредитором. За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від ФГВФО належного виконання щодо повернення вкладу. До нового кредитора переходять усі права, які забезпечують зобов'язання ФГВФО.

ОСОБА_5 діяла в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності від 21 січня 2014 року за № 26. Зі змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_5 бути представником в ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» з усіх питань, що стосується користування та розпорядження грошовими коштами на рахунку НОМЕР_3, відкритому в зазначеній банківський установі на ім'я довірителя, з правом проведення будь - яких банківських операцій, отримувати належні довірителю грошові кошти, компенсації тощо через ФГВФО у будь якому уповноваженому банку (банк агент) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а також виконувати всі необхідні дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності. Також, даною довіреністю ОСОБА_5 було надане право вчиняти будь-які дії та подавати, підписувати чи отримувати будь - які інші документи, які хоч прямо і не указані у цій довіреності, але випливають із суті та змісту, та які будуть необхідними для правильного, повного і ефективного ведення слів Довірителя та захисту його інтересів (а.с.14 т.1).

Постановою Правління Національного банку України від 21 травня 2014 року № 296 ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 21 травня 2014 року № 35 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 22 травня 2014 року та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» з відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання, а також призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А.

22 серпня 2014 року ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Фідобанк» укладено договір про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «ПРОЕКОНОМБАНК» (а.с.104-108 т.1).

Відповідно до умов цього договору ПАТ «Фідобанк» набув усіх прав та обов'язків боржника перед кредиторами (вкладниками) щодо повернення грошових коштів, залучених неплатоспроможним банком і сплаті процентів за договорами банківського рахунку/вкладу (у тому числі за іменними ощадними сертифікатами), переданими відповідно до умов цього договору в обсязі і на умовах, які існували на момент складання вищезазначеного реєстру договорів з кредиторами(вкладниками) та згідно з такими Реєстрами договорів з кредиторами (вкладниками).

Таким чином, ПАТ «Фідобанк» став стороною договору банківського вкладу (рахунку), а ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» втратив даний статус.

З моменту укладення договору всі обов'язки боржника щодо повернення грошових коштів вкладників в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, залученими ПАТ «КБ «ПРОМКОНОМБАНК», взяв на себе ПАТ «Фідобанк» на тих самим умовах, що існували на момент переходу таких зобов'язань.

Постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 20 травня 2016 року № 783 розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 22 травня 2016 року та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленко Олександр Володимирович.

Постановою правління НБУ від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Фідобанк».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідації банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно і призначено та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» на цей строк, Коваленка О.В.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в наслідок укладення між уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК» та ПАТ «Фідобанк» договору від 22 серпня 2014 року про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «ПРОЕКОНОМБАНК», до ПАТ «Фідобанк» перейшли всі обов'язки перед вкладниками, в тому числі перед ОСОБА_4, інтереси якого представляла ОСОБА_5 на підставі довіреності, а тому ПАТ «Фідобанк» став стороною правочину, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК».

У відповідності до умов довіреності ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси в ПАТ «ПРОМЕКОНОМБАНК» з усіх питань, що стосується користування та розпорядження коштами на належному йому рахунку.

Зазначена довіреність є чинною, матеріали справи не містять відомостей про її скасування, тому твердження позивача щодо відсутності повноважень укладати договір цесії ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, є помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов'язанні.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні визначені ст. 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором.

Тобто, в даному випадку обов'язок доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, встановлено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», яке вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (аналогічна правова позиція наведена в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Як пояснила представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при укладенні спірного договору, ОСОБА_6 набув лише право вимоги до позивача за укладеним договором банківського рахунку.

Натомість позивач не обгрунтував, яким чином договір відступлення права вимоги порушує суб'єктивні права або охоронювані законом інтереси позивача. В ході розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, з якими законодавство пов'язує недійсність правочинів, у зв'язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч.2 ст. 517 ЦК України).

З наведеного вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом і порядок укладення договору відступлення права вимоги встановлений ст. ст. 512-517 ЦК України.

Тобто, отримання згоди позивача, як боржника, на укладення договору відступлення права вимоги не передбачено.

Нормами Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо оплатності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний.

Окрім того, колегія суддів вважає, що посилання представника третьої особи, які були надані у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2018 року по справі №826/9406/17 не мають правового значення для вирішення спору, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено про цю постанову, а тому ці доводи виходять за межі апеляційної скарги та не підлягають розгляду у відповідності з ст. 367 ЦПК України.

Зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2018 року по справі №826/9406/17 слідує, що судом вирішувалося питання про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вкладниками ПАТ «Фідобанк».

Разом з тим, в даній справі встановлено, що ОСОБА_6 набув право вимоги за договором банківського рахунку, а не є вкладником ПАТ «Фідобанк».

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді