Апеляційне провадження № 22-ц/824/913/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/3576/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), АндрієнкоА.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд»,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_7,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Лісовської А.В. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ПАТ «СК «Скайд» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07.05.2016 на пр. Ватутіна у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Фольксваген д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, що належить ОСОБА_4 на праві власності, та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 Вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_5, в результаті якої автомобіль Фольксваген отримав механічні пошкодження, а їй завдано матеріальні збитки у розмірі 34 255, 86 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фіат була застрахована в ПАТ «СК «Скайд» відповідно до поліса від 15.09.2015 зі строком дії до 15.09.2016 року. Після настання страхової події вона звернулася до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, однак до часу звернення до суду виплату грошових коштів не отримала. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду просила суд стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 34 255, 86 грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту у розмірі 32 264,53 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 матеріального збитку у розмірі 15 044,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що проводячи оцінку вартості матеріального збитку за заявою ПАТ «СК «Скайд», його не було повідомлено про день та час огляду автомобіля, а сам протокол огляду колісного транспортного засобу він не підписував.

Суд необґрунтовано відхилив його клопотання про виклик в судове засідання та допит експертів, які проводили експертизу за ухвалою суду, оскільки у звіті спеціаліста від 20.06.2018 значилися різні суми як відновлювального ремонту так і вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля.

Суд необґрунтовано стягнув з нього моральну шкоду, оскільки за кермом на момент вчинення ДТП була не позивач, а третя особа, яка в подальшому приймала участь при розгляді справи. Разом з тим, суду не було надано доказів, які б підтвердили розмір моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. На обґрунтування відзиву, посилається на те, що ОСОБА_5 будь-які взаєморозрахунки з нею не проводив, що і послугувало підставою для звернення з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.Зазначила, що внаслідок ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування збитків, їй завдані моральні переживання, нервові страждання, а тому вона вважає, що зазнала моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Треті особи в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалено судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом, а саме статтею другою ЦПК, згідно якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осі, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції на підставі поданих доказів, яким надав належну правову оцінку, встановив вину відповідача ОСОБА_5 в скоєні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди і, як наслідок заподіяння його винними діями матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.05.2016 року на пр. Ватутіна у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Фольксваген д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, що належить позивачу ОСОБА_4, та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5

Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_5, який допустив порушення Правил дорожнього руху, що підтверджується зібраними та дослідженими доказами, зокрема, постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2016 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 статті 89 цього ж ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу серії АЕ/4986159 Страховиком відповідача ОСОБА_5 з страховим лімітом 50 000 грн. за шкоду заподіяну майну на момент вчинення ДТП була ПАТ «СК«Скайд», франшиза - нуль грн.( т. 1 ас. 95).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на вищезазначене, невиконання Страхувальником обов'язку повідомлення Страховика може мати наслідком застосування права останнього, після виплати страхового відшкодування, подати регресний позов до страхувальника та не є підставою для висновку, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов'язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

Таким чином, правовий інститут обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов'язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов'язковість якого встановлена законом.

Тому, висновок районного суду про покладення на винну особу зобов'язання повністю відшкодувати заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд визнав помилковим.

Враховуючи, що за висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 7901/18-54 від 20.06.2018 складеним комісією експертів у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольцваген Поло» д.н.з. НОМЕР_2 складає 32 264,53 грн; матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Фольцваген Поло» д.н.з. НОМЕР_2 складає 15 044,52 грн.(т. 1 ас. ас. 138-145), за полісом АЕ/4986159 ліміт майнової відповідальності Страховика складає 50 000 грн., франшиза - нуль грн., та враховуючи, що ОСОБА_5 визнає та просить стягнути з нього вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4, про що він вказує в своїй апеляційній скарзі (т. 1 ас.ас.224-226), апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_5 на користь позивача має бути стягнуто 15 044 грн. 52 коп. завданої матеріальної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відшкодування матеріальної шкоди частково з ОСОБА_5 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

У цій справі ПАТ «СК «Скайд» приймало участь як третя особа і до страхової компанії не було пред'явлено позовних вимог щодо відшкодування шкоди, тому, з огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання на стадії апеляційного розгляду щодо зобов'язання ПАТ «СК «Скайд» виплатити позивачу страхове відшкодування. При цьому, позивач не позбавлений можливості заявити окремо вимоги до ПАТ «СК «Скайд».

В Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно різниці встановлених експертизою сум на відшкодування шкоди відхиляються апеляційним судом.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне часткове задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн., то вони підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1 000, 00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що ця сума є достатньою сатисфакцією з урахуванням ступеню, характеру та обсягу страждань, які зазнала позивачка, характеру понесених нею втрат, часу та зусиль, необхідних для збору документів на оформлення відповідних документів по ДТП, а також того, що на час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що автомобіль ОСОБА_4 не відновлено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком щодо часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, вважає їх законним та обґрунтованими.

На підставі вищенаведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги та зміни оскаржуваного рішення районного суду в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до роздруківки сплати судового збору від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_5 сплачено 960,00 грн. за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатом апеляційного розгляду, відповідач має право на відшкодування йому позивачем судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 512,47 грн.

В зв'язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_2) відшкодування вартості відновлювального ремонту у розмірі 15 044 (п'ятнадцять тисяч сорок чотири) грн. 52 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн., 00 коп., судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 512 (п'ятсот дванадцять) грн. 37 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 4 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: