Справа № 343/2378/18
Провадження № 22-ц/4808/461/19
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретарів Мельник О.В., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 30 січня 2019 року, в складі судді Лицура І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 вересня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності транспортного засобу «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_3, та транспортного засобу «Renault Megane Scemic», номерний знак НОМЕР_3 яким керував відповідач ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_2 згідно постанови Долинського районного суду від 17.10.2018 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту №201/18 від 04.12.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок даної ДТП, складає 96 918,13 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 129 620,00 грн, які позивач сплатила виконавцю цих робіт відповідно до рахунку-замовлення, акту виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордера № 48 від 09.11.2018 року.

Таким чином, неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальних збитків на суму 129 620,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Renault Megane Scemic», номерний знак НОМЕР_3, застрахована в національній акціонерній страховій компанії «Оранта».

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування і 27 листопада 2018 року отримала страхову виплату 56 591,76 грн. якої недостатньо для повного відшкодування шкоди, а відповідач відмовляється сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 73 028,00 грн.

Позивач зазначила, що внаслідок ДТП їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона та члени її сім'ї були позбавлені можливості використовувати автомобіль для потреб сім'ї, а її чоловік, який є учасником бойових дій та інвалідом і має повсякденну потребу у використанні транспортного засобу, був позбавлений можливості доїжджати автомобілем до місця роботи, що завдало їй та членам сім»ї значних незручностей.

На відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 30 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000,00 грн. відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди та 704,80 грн. сплаченого судового збору.

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з»ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що в листопаді 2018 року вона отримала від НАСК «ОРАНТА» страхову виплату в сумі 56 591,76 грн, якої не достатньо для повного відшкодування шкоди, відповідач відмовився сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою яка становить 73 028 грн,

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак вона звернулась до відповідача після виплати страховиком страхової виплати, а предметом стягнення є різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною шкодою, яка відповідно до ст.22 ЦК України підлягає до відшкодуванню в повному обсязі. На думку апелянта, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов»язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Апелянт вказує, що має право вимоги до винної у ДТП особи, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги те, що відповідач не відшкодував суму франшизи, а також суд необгрунтовано відмовив у задоволенні її вимог про стягнення з відповідача витрат за проведення оцінки ремонту автомобіля у сумі 2000 грн.

Апелянт просила рішення суду в частині відмови у задоволенні стягнення матеріальної шкоди змінити та стягнути з відповідача на її користь 73028 грн матеріальної шкоди, судові витрати в тому числі 2000 грн за підготовку експертного заключення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не має.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечила доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 відшкодування завданої в наслідок ДТП матеріальної шкоди в розмірі 73 028 грн, суд першої інстанції виходив із того, що покладення обов»язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а також те, що без участі у справі страхувальника не можливо встановити чи перевищуватиме розмір завданої позивачці шкоди ліміт відповідальності страховика та на яку суму.

З таким висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2018 року у місті Долина по вул. Б.Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного на праві власності позивачу транспортного засобу «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_3, та транспортного засобу «Renault Megane Scemic», номерний знак НОМЕР_3 яким керував відповідач ОСОБА_2

Згідно постанови Долинського районного суду від 17.10.2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Megane Scemic», номерний знак Pl КMY6EG5, була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом № АК/9886696 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2018 року. Ліміт відповідальності страховика згідно якого становить 100 000 грн.

ОСОБА_1 27.11.2018 року отримала від ПАТ «НАСК «Оранта» 56 591,76 грн страхового відшкодування.

Згідно п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивач, звертаючись з позовом до суду посилалася на те, що згідно звіту №201/18 про оцінку вартості матеріального збитку від 04.12.2018 року, виконаного експертом - автотоварознавцем ОСОБА_6 вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного внаслідок ДТП власнику КТЗ «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 96 918,13 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 129620 грн (які вона сплатила виконавцю робіт), а тому просила стягнути з відповідача різницю вартості відновлювального ремонту та сплаченої НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування 56591,76 грн, шо становить 73028,24 грн.

Таким чином НАСК «Оранта» виплачено страхове відшкодування у сумі що складає частину вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у сумі 56591,76 грн., а не в сумі 96918,13 грн, визначеній аварійним комісаром (експертом-товарознавцем), що не перевищує ліміт відповідальності страховика.

З огляду на наведене та те, що представник НАСК «Оранта» не був залучений до участі у розгляді справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для покладення на відповідача який уклав договір страхування та сплатив страхові платежі - обов»язку відшкодувати шкоду у межах страхового відшкодування, як такий що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд неправомірно відмовив їй у стягненні з відповідача витрат на проведення оцінки ремонту автомобіля у розмірі 2000 грн. Вказана позовна вимога є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у позові ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено, відтак відсутні підстави для стягнення витрат на проведення оцінки ремонту автомобіля.

Необгрунтованими є також доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги що відповідач не провів відшкодування суми франшизи, оскільки така вимога позивачем не заявлялась тка не була предметом розгляду суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суд не спростовують, а тому підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 30 січня 2019 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин