Справа № 643/8571/15-ц
Провадження № 6/643/169/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скотаря А.Ю.,

за участю секретаря Ширіної Я.В.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області (далі - Виконавець) звернувся до суду з поданням в обґрунтування якого зазначив, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження 52215597 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 643/8571/15-ц виданого 28.07.2016 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму 178439,24 грн.

Виконавцем відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких направлені сторонам. З метою виявлення майна боржника, отримання інформації про розрахункові рахунки державним виконавцем направлено запити до ПФУ, ДФС, НАІС, БТІ та інші установи, які реєструють право власності на окремі види майна.

З метою виконання рішення суду державним виконавцем відповідно до ст. 57 Закону винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника та заборону його відчуження, при цьому Виконавцем встановлено, що боржник не має рухомого майна, транспортних засобів, коштів на рахунках в банках. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 визначено, що боржник є власником 1/3 частки квартири № 68 по Салтівському шосе, буд. 145Б в м. Харкові.

Неодноразовими виходами державного виконавця за адресою: м. Харків, Салтівське шосеАДРЕСА_1 провести виконавчі дії не виявлялось можливим у звязку з відсутністю мешканців квартири.

Виконавець просить дозволити примусове проникнення до квартири № 68 по Салтівське шосе, буд. 145Б у м. Харкові для проведення перевірки майнового стану боржника по вказаному виконавчому провадженню та складання постанови про опис й арешт 1/3 частини зазначеного нерухомого майна.

Суд, дослідивши матеріали, надані в обґрунтування подання, встановив наступне: на виконанні Московського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 14.09.2016 знаходиться виконавче провадження 52215597 по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 643/8571/15-ц виданого 28.07.2016 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму 178439,24 грн. Постановою Державного виконавця від 14.09.2016 накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 158-161).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, квартира 68 будинку 145Б по Салтівському шосе в м. Харкові зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у вказаній квартирі станом на 03.04.2017 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 162-165).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 за поданням державного виконавця визначено, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частки вищевказаної квартири, ухвала набрала законної сили (а.с. 166-167).

Згідно копій актів державного виконавця від 19.10.2018, 21.11.2018, 25.01.2019, 11.03.2019 у вказані дати здійснювався вихід державного виконавця за адресою АДРЕСА_2, проте 19.10.2018, 21.11.2018 у квартирі були відсутні мешканці, а 25.01.2019 та 11.03.2019 мешканці не надали доступ до приміщення (а.с. 166-170).

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Стаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 статті 18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Надані державним виконавцем копії актів як доказ наявності перешкоди для потрапляння до приміщення квартири, належної не тільки боржнику, а й двом іншим особам, суд вважає неналежним та недостанім, оскільки акти складені без свідків, понятих та інших учасників виконавчого провадження.

Доказів вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо встановлення майна боржника, наявності рахунків, до подання не додано.

Існування ухвали про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності на квартиру є підставою для проведення відповідних виконавчих дій щодо звернення стягнення на вказане майно.

Враховуючи встановлені обставини та те, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, судом не встановлена наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, а тому подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 439 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання Старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Ю. Скотар