Провадження №6/760/21/19
Справа №760/1293/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Ковальській К.О.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017, стягувач: ОСОБА_4, заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В., -

В С Т А Н О В И В :

28.11.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження за №52436995, з примусового виконання виконавчого листа №2-367/2012, виданого 29.10.2012 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми заборгованості.

Посилався на те, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №760/1293/17-ц задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов'язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2012 про стягнення боргу.

Заявник вважає, що на даний час існують підстави для скасування такого обмеження з огляду на наступне.

Так, вказав, що 04.10.2016 державним виконавцем Гаврилівим А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52436995. Даною постановою відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 29.10.2012 №2-367/12, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2 965 553,60 грн. суми боргу, 257 671,05 грн. процентів від суми позики, 3 219,00 грн. судового збору. Згідно з витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 21.10.2016 винесена постанова про арешт коштів боржника. Інших виконавчих дій більш ніж за 2 роки з моменту відкриття виконавчого провадження не здійснено.

Заявник посилався на те, що на даний час виконавчий лист від 29.10.2012 №2-367/12, виданий Печерським районним судом м. Києва частково виконаний.Так, виконавчий лист від 29.10.2012 №2-367/12, виданий Печерським районним судом м. Києва перебував на виконання у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (виконавче провадження № 35032968).

Зазначено, що 18.03.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТЮ у м. Києві Магдою С. Г. винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 35032968, згідно якої передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві ОСОБА_4 1/2 частину катеру Chappal 276 Signature, на загальну суму: 350 940,34 грн., що належить боржнику ОСОБА_6 та складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18.03.2015.

В подальшому 24.04.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТЮ у м. Києві Магдою С. Г. винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 35032968, згідно якої передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві ОСОБА_4 1/2 частину автомобіля марки GMC, модель HUMMER Н2, реєстраційний номер: НОМЕР_2, VIN / Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3, вартістю 0,00 грн. на загальну суму: 325 768 грн., що належить боржнику ОСОБА_6

Заявник посилався на те, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного А.В. від 24.05.2016 у виконавчому провадженні № 35032968 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-367/12, виданого 29.10.2012 Печерським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу, виконавчий документ повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) та згідно із відмітки державного виконавця на виконавчому листі від 29.10.2012 №2-367/12, виданого Печерським районним судом м. Києва виконавчий документ виконаний частково на суму 676 708,34 грн.Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у виконавчому провадженні у боржника немає.

Заявником зазначено, що стягувачем повторно подано до того ж самого органу ДВС заяву про примусове виконання виконавчого листа від 29.10.2012 №2-367/12, виданого Печерським районним судом м. Києва та в межах виконавчого провадження № 52436995 за повторною заявою стягувача ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017 у цивільній праві № 760/1293/17-ц тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України.

Заявник вважає, що в даному випадку наявність обмеження боржника у праві виїзду за межі України є виключно засобом впливу на боржника, а не обґрунтованою дією, направленою на сприяння виконанню виконавчого документу або на попередження ухилення боржника від виконання судового рішення.

Заявник наголошував на тому, що в силу ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 30.06.1999 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, при цьому жодних реальних дій, направлених на примусове виконання виконавчого документу в межах даного виконавчого провадження № 52436995 протягом більш-ніж двох років здійснено не було.

Крім того, іншого майна ніж те, на яке вже звернуто стягнення в межах виконавчого провадження № 35032968 на суму 676 708, 34 грн. у боржника немає, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві від 24.05.2016. Дана постанова була оскаржена стягувачем до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2017 скарга ОСОБА_4 залишена без розгляду, тобто, вказана постанова є чинною та не скасована.

Заявник також вказав, що в межах даного виконавчого провадження № 52436995 не виявлено будь-якої іншої інформації про наявність майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження. Державним виконавцем лише направлено постанову про арешт коштів боржника до ряду банків, в яких у боржника немає та ніколи не було рахунків. В матеріалах виконавчого провадження містяться відповіді банківських установ про відсутність у боржника рахунків.На даний час боржник є пенсіонером, інших доходів ніж пенсія у нього немає, як і відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження.Матеріали виконавчого провадження не містять, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Заявник наголошував на тому, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Навпаки, як встановлено чинною постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві від 24.05.2016 у виконавчому провадженні № 35032968 судове рішення виконано частково - на суму 676 708, 34 грн. Іншого майна, на яке можливо накласти стягнення в межах виконавчого провадження у боржника немає. Доходів боржника, який є пенсіонером та не має інших, окрім пенсії, є недостатньо для остаточного погашення заборгованості.Тобто, наявний матеріальний стан боржника є об'єктивною причиною невиконання судового рішення в повному обсязі, а не його дії, направлені на ухилення від виконання судового рішення.

Крім того, заявник посилався на свій незадовільний стан здоров'я, лікування в медичних закладах України протягом останніх років не змінили на краще стан його здоров'я, в зв'язку із чим, існує необхідність для проведення консультацій в іноземних клініках щодо проведення лікування. Але, наявність обмеження у праві виїзду за межі України унеможливлює звернення до іноземних клінік ОСОБА_3, що призведе до обмеження права на доступ до медицини.

На підставі викладеного просив заяву задовольнити.

Ухвалою суду витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином завірені копії виконавчих проваджень №52436995 та №35032968, та 05.02.2019 на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець Гаврилів А.В. просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що боржник навмисно ухиляється від виконання рішення суду та не виконує вимоги щодо вчинення дій по перереєстрації на стягувача права власності на майно, на яке звернуто стягнення.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Також на адресу суду 21.02.2019 від представника заявника надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено наступне. Так, представник заявника вказав на відсутність будь-яких дій (бездіяльності) з боку ОСОБА_3, направлених на перешкоджання реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину катеру Chappal 276 Signature та 1/2 частину автомобіля марки GMC, модель HUMMER Н2, реєстраційний номер: НОМЕР_2, VIN / Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 згідно постанов державного виконавця про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 35032968. Наголосив на тому, що ОСОБА_3, боржник у даному виконавчому провадженні не здійснював (і не міг здійснювати) будь-яких дій (бездіяльності), направлених на перешкоджання реєстрації за ОСОБА_4 права власності на вказане майно, оскільки передача даного майна стягувачу відбулася в іншому виконавчому провадженні № 35032968.

Пояснив, що будь-яких вимог в межах даного виконавчого провадження, в якому накладено тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, з боку стягувача до боржника щодо вчинення будь-яких дій не висувалося, так само державним виконавцем не направлялося ніяких вимог на вчинення будь-яких дій.Крім того, звернув увагу суду на те, що реєстрація права власності стягувана на вказане майно є предметом декількох судових справ, де ОСОБА_4 висуває вимоги до інших осіб та державних органів реєстрації.

Зазначено, що з вказаних справ вбачається, що ОСОБА_4 08 лютого 2017 року звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із заявою про реєстрацію у Державному судновому реєстрі України прогулянкового катеру моделі Chaparral 276 Signature, ідентифікаційний номер корпуса НОМЕР_3, рік випуску - 2006, тип та кількості потужності головних двигунів - Mercruiser, один 6,2 L, MX MPI, 320 HP, та за результатами розгляду вказаної заяви Державна служба України з безпеки на транспорті листом №1464/02/15-17 від 22 лютого 2017 року повідомила про відмову в реєстрації вказаного майна з підстав ненадання повного переліку документів, необхідних для здійснення реєстрації.Тобто, неможливість зареєструвати передане ОСОБА_4 майно боржника пов'язана із відмовою органу державної реєстрації, а не із діями ОСОБА_3, який не є відповідачем у наведених судових справах, до нього не висунуто жодних позовних вимог тощо.

Представник заявника посилався на те, що законом не передбачено вчинення з боку боржника будь-яких дій, направлених на перереєстрацію майна, переданого стягувачу.

Наголошував на тому, що в межах даного виконавчого провадження № 52436995 не виявлено будь-якої іншої інформації про наявність майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження. Державним виконавцем лише направлено постанову про арешт коштів боржника до ряду банків, в яких у боржника немає та ніколи не було рахунків. В матеріалах виконавчого провадження містяться відповіді банківських установ про відсутність у боржника рахунків.

На думку заявника, твердження державного виконавця про навмисне ухилення боржника від виконання рішення є безпідставними та не підтверджуються матеріалами виконавчого провадження, а сама ж по собі відсутність у боржника майна, на яке додатково, крім вже стягнутого, можливо звернути стягнення, не свідчить про ухилення боржника від виконання рішення.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Вказав, що з огляду на те, що потреба заявника на виїзд за кордон для лікування підтверджує наявність у заявника коштів, при цьому, повністю рішення суду заявник виконати не бажає. Також наголошував на тому, що заявник разом зі своєю дружиною відчужували спільне сумісне майно подружжя на користь своєї дочки чи внучки шляхом укладення договору дарування, та вказаний правочин оскаржується ОСОБА_4 у Печерському суді м. Києві. Також пояснив, що стягувач не може зареєструвати право власності на Ѕ частини катеру та Ѕ частини автомобіля у зв'язку з неявкою боржника, присутність якого є обов'язковою, та у стягувача відсутній доступ до вказаного майна.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши заяву та матеріали справи, матеріали виконавчих проваджень №52436995 та №35032968 з виконання виконавчого листа №2-367/2012, виданого Печерським районним судом м. Києва 29.10.2012, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2017 у справі №760/1293/17-ц задоволено подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. КиєвіГавриліва А.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов'язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2012 про стягнення боргу в розмірі 2 965 553, 60 грн. та 257 671,05 грн. процентів.

Заявник звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон посилаючись на те, що він не ухиляється від виконання рішення суду, на даний час виконавчий лист від 29.10.2012 №2-367/12, виданий Печерським районним судом м. Києва частково виконаний, у виконавчому провадженні № 35032968 державним виконавцем винесено постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно яких передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві ОСОБА_4 1/2 частину катеру Chappal 276 Signature, на загальну суму: 350 940,34 грн., 1/2 частину автомобіля марки GMC, модель HUMMER Н2, реєстраційний номер: НОМЕР_2, VIN / Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3, вартістю 0,00 грн. на загальну суму: 325 768 грн., що належить боржнику ОСОБА_6 Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у виконавчому провадженні у боржника немає. Вказав також, що стягувачем повторно подано до того ж самого органу ДВС заяву про примусове виконання виконавчого листа від 29.10.2012 №2-367/12, виданого Печерським районним судом м. Києва та в межах виконавчого провадження № 52436995 за повторною заявою стягувача ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017 у цивільній праві № 760/1293/17-ц тимчасово обмежено боржника ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України, при цьому в межах даного виконавчого провадження № 52436995 не виявлено будь-якої іншої інформації про наявність майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження. У зв'язку з чим вважає, що тимчасове його обмеження у праві виїзду за кордон підлягає скасуванню, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Як на підставу обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, Солом'янський районний суд міста Києва у своїй ухвалі від 02.03.2017 посилався на те, що в розумінні вимог «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» ухиленням від виконання зобов'язання, покладеного на боржника рішенням суду, є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, а також вказав, що згідно пояснень представника стягувача, останній не може зареєструвати своє право власності на частину автомобіля у зв'язку з неявкою боржника, присутність якого для цього є обов'язковою, та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2014 за позовом дружини боржника ОСОБА_10 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, де 3-ми особами виступали стягувач та боржник, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015, встановлено, що боржник та його дружина умисно ускладнюють здійснення виконавчого провадження та штучно створюють умови, за яких виконання судового рішення, яке набрало законної сили, стає неможливим.

З матеріалів виконавчих проваджень №35032968 та №52436995 з примусового виконання виконавчого листа від 29.10.2012 №2-367/12, виданого Печерським районним судом м. Києва, вбачається, що боржник ОСОБА_3 не вчиняє дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, надає у строк, встановлений державним виконавцем, відомості про свої доходи та майно, яким він володіє, прибуває до державного виконавця за кожним його викликом.

Крім того, постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві від 24.05.2016 у виконавчому провадженні № 35032968 судове рішення виконано частково - на суму 676 708, 34 грн. Іншого майна, на яке можливо накласти стягнення в межах виконавчого провадження у боржника немає. Доходів боржника, який є пенсіонером та не має інших, окрім пенсії, доходів є недостатньо для остаточного погашення заборгованості

Так, у виконавчому провадженні № 35032968 державним виконавцем винесено постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно яких передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві ОСОБА_4 1/2 частину катеру Chappal 276 Signature, на загальну суму: 350 940,34 грн., 1/2 частину автомобіля марки GMC, модель HUMMER Н2, реєстраційний номер: НОМЕР_2, VIN / Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3, вартістю 0,00 грн. на загальну суму: 325 768 грн., що належить боржнику ОСОБА_6 Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у виконавчому провадженні у боржника немає.

Як вбачається з наданої представником заявника копії постанови Окружного суду міста Києва від 10.06.2015 у справі №826/6822/15, ОСОБА_4 звертався з позовом до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті та просив: визнати протиправною бездіяльність Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті щодо реєстрації 1/2 частини судна моделі Chappal 276 Signature, а також та зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті: зареєструвати у Державному судновому реєстрі України 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature, та видати йому свідоцтво про право плавання під Державним прапором України (судновий патент) 1/2 частини судна моделі Chappal 276 Signature, а також судновий білет на 1/2 частину судна моделі Chappal 276 Signature. У задоволенні вказаного позову відмовлено.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2018, було задоволено частково позов ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_10 про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії. Зобов'язано Державну службу України з безпеки на транспорті виключити з Державного суднового реєстру України прогулянковий катер моделі Chaparral 276 Signature, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, скасувати (анулювати) свідоцтво про право власності та свідоцтво про право плавання під державним прапором України на прогулянковий катер моделі Chaparral 276 Signature, видане на ім'я ОСОБА_3, зареєструвати у Державному судновому реєстрі України прогулянковий катер моделі Chaparral 276 Signature, за ОСОБА_4, а також видати ОСОБА_4 свідоцтво про право плавання під Державним прапором України та свідоцтво про право власності на прогулянковий катер моделі Chaparral 276 Signature.

Зазначеними рішеннями суду не встановлено, що саме дії чи бездіяльність ОСОБА_3 чи ОСОБА_10 спровокували неможливість ОСОБА_4 зареєструвати за собою право власності на передане йому майно у виконавчому провадженні, натомість, неможливість зареєструвати за ОСОБА_4 права власності на майно боржника пов'язана із відмовою органу державної реєстрації.

Також, встановлено, що з моменту постановлення ухвали про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України жодних дій на здійснення реального стягнення з боржника коштів вчинено не було.

Таким чином, наявний матеріальний стан боржника є об'єктивною причиною невиконання судового рішення в повному обсязі, а не його дії, направлені на ухилення від виконання судового рішення.

На даний час виконати рішення суду ОСОБА_3 не має можливості у зв'язку з відсутністю доходу.

Крім того, представник стягувача у судовому засіданні не зміг пояснити якими діями боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, що виконується у виконавчому провадженні, а також не надав доказів на спростування позиції боржника.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Право на судовий захист входить до переліку прав, що захищаються Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод», за ч. 1 ст. 6 якої закріплене право на справедливий суд, а саме визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 33 Конституції України передбачено право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017, стягувач: ОСОБА_4, заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В., підлягає задоволенню, оскільки будь-які свідомі дії боржника, спрямовані на невиконання свого обов'язку у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Суд, керуючись ст. 441 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2017 в справі №760/1293/17-ц (провадження №6/760/109/17), із вилученням Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації про зазначену особу із відповідної бази даних.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: