Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Василівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду з повозом до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Василівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з всього її нерухомого майна, накладеного постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 РУЮ в Запорізькій області ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2010 року за виконавчим документом вимогою №Ф-У461, виданою 02 листопада 2010 року УПФУ у ОСОБА_2 районі Запорізької області, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 10587012.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у вересні 2018 року вона дізналася про наявність арешту на все її нерухоме майно за виконавчим документом вимоги №Ф-У461 від 02 листопада 2010 року УПФУ у ОСОБА_2 районі, реєстровий номер обтяження №10587012, зареєстрованого в зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2010 року. 25 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою до ОСОБА_2 районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про зняття арешту з нерухомого майна, оскільки на теперішній час вона не має жодних боргових зобовязань перед ПФУ. На її заяву вона отримала відповідь про те, що на виконанні ВДВС згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №Ф-У461 від 02 листопада 2010 року виданий УПФУ у ОСОБА_2 районі про стягнення з неї боргу у сумі 869 грн. 46 коп., який надійшов на виконання 02 грудня 2010 року. 03 грудня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 09 грудня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. 10 грудня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в чинній на той час редакції) у звязку зі сплатою боргу в повному обсязі. Виконавче провадження на теперішній час знищено у звязку з закінченням строків зберігання. Повторно вказаний виконавчий лист на виконання не предявлявся. Для вирішення питання про зняття арешту з майна їй було запропоновано звернутися до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 року головуючого суддю визначено ОСОБА_4

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25.01.2019 року відкрито провадження у даній справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до Розпорядження №21 від 26.02.2019 року, у звязку з закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. цивільна справа №311/248/19 (провадження №2/311/369/2019) розподілена судді Нікандровій С.О.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року вказана цивільна справа прийнята до провадження суддею Нікандровою С.О., та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги, та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без їх участі, проти зняття арешту заперечує.

Представник третьої особи ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі представника обєднаного управління, проти задоволення позову не заперечують.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за ОСОБА_1 міститься запис про обтяження №10587012 від 08.12.2010 року, яким накладено арешт на його нерухоме майно (а.с.8).

З Інформаційної довідки №153520963 від 23.01.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу стало відомо про існування обтяження (арешту), що накладено на його нерухоме майно. Записи про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10587012 від 08.12.2010 року, невизначене майно, все нерухоме майно, накладеного згідно вимоги №Ф-У461 виданої 02.11.2010 року УПФУ у ОСОБА_2 районі.

ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на заяву позивача про зняття арешту №22119 від 28.09.2018 року, повідомлено, що на виконанні відділу згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №Ф-У461 від 02.11.2010 року, виданий УПФУ у ОСОБА_2 районі, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у ОСОБА_2 районі заборгованості в розмірі 869,46 грн. Виконавчий документ надійшов до ВДВС 02.12.2010 року. 03.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. Вимога в трок до 10.12.2010 року. 09.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору; 10.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Підстава: боржником сума боргу сплачена в повному обсязі. Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом

№2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. На даний момент виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа не відомо, перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо. Інформацією про сплату суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіють. Станом на момент надання інформації, до відділу ДВС виконавчий документ № Ф-У461 від 02.11.2010 року виданий УПФУ у ОСОБА_2 районі повторно не предявлявся. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій),

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час розгляду справи) передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе

«індивідуальний і надмірний тягар».

Судом встановлено, що виконавчий документ № Ф-У461 від 02.11.2010 року, виданий УПФУ у ОСОБА_2 районі, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у ОСОБА_2 районі заборгованості в розмірі 869,46 грн., на виконанні не перебуває, виконавче провадження закінчене у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, проте у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем питання про скасування арешту не вирішено; у боржника за виконавчим документом ОСОБА_1 на даний час відсутня заборгованість перед стягувачем УПФУ у ОСОБА_2 районі, однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Василівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з всього нерухомого майна, накладеного постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 РУЮ в Запорізькій області ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2010 року за виконавчим документом №Ф-У461, від 02 листопада 2010 року УПФУ у ОСОБА_2 районі Запорізької області, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 10587012.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5