ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5561/19 Справа № 214/4210/17 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Барильська А.П., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 000 грн. понесених ним судових витрат шляхом їх відшкодування за рахунок коштів, внесених представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду в рахунок забезпечення судових витрат, згідно з квитанцією №2 АТ «Ощадбанк» від 24.01.2018 року.

Повернуто представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишок коштів в сумі 2400 грн., внесених ним в рахунок забезпечення судових витрат на депозитний рахунок суду згідно з квитанцією №2 АТ «Ощадбанк» від 24.01.2018 року.

Не погодившись, зокрема з додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане додаткове рішення в якій просила, враховуючи зловживання з боку ОСОБА_3 процесуальним правами, відмови ОСОБА_3 у відшкодуванні понесених ним судових витрат в розмірі 1000 грн. та постановити нове рішення відносно розподілу судових витрат по справі.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року - залишено без змін.

17 квітня 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційне провадження по апеляційній скарзі, яка подана ОСОБА_2, в інтересах позивача ОСОБА_1, не може бути відкрито, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі, скориставшись своїм правом, оскаржила додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року та судом апеляційної інстанції 30 серпня 2018 року було ухвалено постанову, якою апеляційна скарга позивача на додаткове рішення залишена без задоволення, а додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року - залишено без змін.

Отже, у відкритті апеляційного провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_2, який є представником позивача, на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року слід відмовити на підставі п.1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, оскільки є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення.

Слід зауважити, що право на звернення в суд не є абсолютним та може підлягати легітимним обмеженням, на чому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд, не є абсолютним і може підлягати певним легітимним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених вище критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 р.).

Враховуючи наведене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: