Постанова

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 202/6913/15-ц

провадження № 61-21229 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,
відповідачі:- - -ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі судді Єлізаренко І. А. від 21 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановив:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року відкрито провадження у зазначеній вище цивільній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року відхилена апеляційна скарга ОСОБА_4, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року залишена без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року відхилена апеляційна скарга ОСОБА_5, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року залишена без змін.

07 жовтня 2016 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги: тридцять днів з дня отримання ухвали суду шляхом звернення ОСОБА_6 до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та три днів з дня отримання цієї ухвали шляхом сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у встановлений судом строк ОСОБА_6 недоліки апеляційної скарги не усунула, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду із зазначенням поважних причин пропуску такого строку не подала.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки ним порушено норми процесуального права.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

11 травня 2018 року вказана справа передана на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали апеляційного суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із частиною третьою статті 27 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного провадження будуть визнані неповажними.

Відповідно до частина другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно із частинами першою, третьою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Апеляційний суд виходив з того, що копія ухвали апеляційного суду від 13 жовтня 2016 року направлена апелянту 17 жовтня 2016 року, заявником отримана 26 жовтня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте станом на 21 грудня 2016 року вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху не виконані.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження виходив з того, що у встановлений строк ОСОБА_6 не подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску, тому у відкритті апеляційного провадження у справі обґрунтовано відмовив.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових ухвал не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки ухвалу про залишення її апеляційної скарги без руху нею не отримано. Зазначає, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення їй не належить. Також долучає копію листа УДППЗ «Укрпошта» від 20 січня 2017 року, з якого вбачається, що рекомендований лист з повідомленням № 842 з апеляційного суду Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_6 вручений не був, а опущений до поштової скриньки, яка знаходилася в належному стані, повідомлення про вручення направлені на адресу відправника.

Слід зазначити, що апеляційним судом дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення ОСОБА_6 про постановлення ухвали про залишення її апеляційної скарги без руху, однак, оскільки заявник проявив бездіяльність щодо одержання поштової кореспонденції суду з копією ухвали від 13 жовтня 2016 року, тому в суду апеляційної інстанції були обґрунтовані підстави для відмови ОСОБА_6 у відкритті апеляційного провадження за такою апеляційною скаргою в порядку частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Верховний Суд зазначає, що сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою апеляційний суд надсилав копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху за адресою фактичного проживання ОСОБА_6 та, яка не була вручена особисто заявнику, а залишена у поштовій скриньці, не може бути підставою для скасування ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки це свідчить про порушення порядку вручення поштових відправлень, однак вказане не є об'єктивними причинами, що перешкодили заявнику виконати вимоги ухвали, а суб'єктивною поведінкою ОСОБА_6, як учасника справи, щодо отримання кореспонденції за адресою, яка надана нею як адреса для надіслання поштової кореспонденції.

Слід зазначити, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, в тому числі і цікавитися рухом справи. Також, заявник не був позбавлений об'єктивної можливості дізнатися про прийняті судові рішення у справі № 202/6913/15-ц, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, однак, наданими їй процесуальними правами ОСОБА_6 не скористалася.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судової ухвали відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року залишите без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_6.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська