РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16442/18

пр. № 2/759/2187/19

02 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за цивільним позовом ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Садівницьке товариство «Тюльпан» (03146, м. Київ, Хутір Берківці) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач подала до суду позовну заяву, в якій просить усунути перешкоди у користуванні 1/3 земельної ділянки площею 0,0714 га, розташованої на території Садівницького товариства «Тюльпан», за адресою: АДРЕСА_3 кадастровий номер: НОМЕР_1, і перенести огорожу, що належить ОСОБА_2 з земельної ділянки позивача на суміжну межу згідно кадастрового плану земельної ділянки, а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником 1/3 даної земельної ділянки, що підтверджує державним актом про право власності на земельну ділянку виданим на підставі договору дарування. Сусідню земельну ділянку № 19 займає ОСОБА_2, які порушив межі належної йому земельної ділянки та самовільно захопив частину земельної ділянки, яка належить позивачці ОСОБА_4, зламавши 10 метрів паркану позивачки та встановивши свою огорожу. Оскільки відповідач на усні претензії не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належною позивачці земельною ділянкою, просить суд задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.Приймаючи до уваги немайновий характер спору, незначну складність справи, незначну кількість сторін у справі, відсутність суспільного інтересу, відсутність клопотання про розгляд у загальному позовному провадженні, а також зважаючи на відсутність будь-яких клопотань зі сторони позивача: про витребування доказів, виклик свідків, проведення експертизи, та інше.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

За ініціативою суду, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження може бути проведений у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст.279 ЦПК України).

В ухвалі суду від 19.10.2018 р. запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали. Відзив та додатки до нього направляються відповідачем до суду з доказами відправлення відзиву та доданих до нього додатків до інших учасників справи (позивача, третьої особи), а також направляються до інших учасників справи ( позивача, третьої особи осіб).

Відповідно до ч.1 ст. 278 ЦПК України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Дана ухвала була направлена відповідачу 19.10.2018 р. за вих. № 64237/18, та отримана ним 14.11.2018 р. /а.с. 18, 19/.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються:

1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

02.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, проте суд не приймає даний відзив, оскільки відповідачем пропущені строки на подання відповідного відзиву та ним не надані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Зважаючи на це, суд роз'яснив, що обставини, повідомлені відповідачем у відзиві можуть бути надані суду у вигляді пояснень, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.

У судовому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про продовження розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи , що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дана справа цивільного провадження була визнана малозначною, оскільки є справою незначної складності.

Суд не задовольнив клопотання представника позивача про продовження розгляду справи в порядку загального позовного провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України, суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Також необхідно зазначити, що заяви, клопотання - це важливий засіб встановлення обставин, які мають значення для справи, забезпечення та відстоювання прав та законних інтересів учасників процесу. Від того, наскільки правильно відповідна особа оформить та своєчасно ініціює перед судом відповідну заяву чи клопотання для вирішення процесуальних питань, залежить повнота та якість захисту, яку він отримає від суду.

Глава 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК встановлює, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо процесуальних питань учасники справи викладають у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Передбачено, що заяви, клопотання і заперечення можуть подаватись у письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі (ч. 2 ст.182 ЦПК).

Також важливо зазначити, що відповідно до ч. 3 ст 182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Оскільки дана справа була визнана малозначною та визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також з урахуванням того, що позивачем та його представником не подано заяв про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову, дана справа не може бути розглянута за правилами загального позовного провадження. Чіткий перелік справ, розгляд яких можливий у загальному позовному провадженні визначений у пунктах 1-6 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Представник позивача підтримує позов та просить задовольнити його вимоги.

Відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не доведено факту порушення меж та чинення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд,розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4. є власником 1/3 даної земельної ділянки площею 0,0714 га, розташованої на території садівницького товариства «Тюльпан», за адресою: АДРЕСА_3 цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1. Даний факт підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 виданим на підставі договору дарування частини земельної ділянки від 02.04.2005 р. № 1395 (ВСА № 923759). Державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05-7-01880 від 16.01.2006 р. /а.с. 8/.

Позивачем надано суду план поділу земельної ділянки та кадастрового плану земельної ділянки, де в описі меж даної ділянки зазначено, що ОСОБА_2 займає сусідню земельну ділянку /а.с. 10, 11, 12/.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2, 4, 5 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.г) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Позивач, в обгрунтування своїх позовних вимог, посилається на порушення ОСОБА_2 межі належної йому земельної ділянки та самовільне захоплення частини земельної ділянки, яка належить позивачці ОСОБА_4, зламавши 10 метрів паркану позивачки та встановивши свою огорожу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, проаналізувавши у сукупності норми законодавства, урахувавши всі обставини справи, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог та суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів факту порушення меж, чинення перешкод відповідачем.

Відповідно не підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо покладення судових витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 6-13, 18, 19, 77-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Садівницьке товариство «Тюльпан» (03146, м. Київ, Хутір Берківці) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць