ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/104/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/406/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 331060000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №605/104/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року, постановлену суддею Горуц Р.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій просив встановити, що він - ОСОБА_1, за національністю є поляком.

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до помилкового висновку про те, що заявлені вимоги містять ознаки публічного-правового спору.

Суд не врахував, що він звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, передбаченого ст. 315 ЦПК України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що він є поляком за національністю, що надасть можливість, через внесення змін до актових записів, відновити етнічне походження свого роду та можливості використання своїх прав, передбачених Конституцією України та Законом України "Про національні меншини".

Заявлені ним вимоги не регулюється КАС України і не поширюється на правовідносини, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

09 квітня 2019 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява начальника Підгаєцького відділу ДРАЦС ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі.

11 квітня 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, в якій заявник просить розглядати скаргу без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує та просить їх задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що встановлення факту щодо належності особи до певної національності не підлягають встановленню судами в порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт національності "поляк". При цьому посилається на те, що його матір ОСОБА_3 за національністю полька, а тому відповідно її син ОСОБА_1 також є поляком. Вказує на те, що встановлення даного юридичного факту необхідне для відновлення та підтвердження його дійсної національності, як це передбачає ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні", з метою отримання карти поляка, відновлення родинних зв'язків та відносин.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Положеннями п.п 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 передбачено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством (Правила «Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р.).

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що до переліку, визначеному у ст. 315 ЦПК України, юридичний факт, який просить встановити заявник, не відноситься.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Суд першої інстанції правильно проаналізував норми національного та міжнародного законодавства, наведені у мотивувальній частині ухвали, в тому числі Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та прийняті на його підставі підзаконні акти, і дійшов обґрунтовано висновку, що заявник не позбавлений права звернутися до органів реєстрації актів цивільного стану, як суб'єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису в частині національності, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий Ткач З.Є.

Судді: Бершадська Г.В.

Шевчук Г.М.