Справа № 456/4830/18
Провадження № 2/456/553/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 березня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом Стрийської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_1, 1962 року народження, таким, що втратив право на користування житловою кімнатою/квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що Стрийська міська рада Львівської області утримує на балансі житловий будинок АДРЕСА_1, який має статус гуртожитку. Тривалий час відповідач ОСОБА_1 є зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Однак з 1997 року відповідач у даній квартирі не проживає та не з'являється, речей своїх там не зберігає та не бере участі в утриманні житла.

З 2003 року утримання квартири № 22 та сплату комунальних послуг здійснює сім'я ОСОБА_2, яка проживає у квартирі АДРЕСА_2. Влітку 2018 року ОСОБА_2 звернулась до виконкому Стрийської міської ради про приєднання до квартири № 21 суміжної квартири № 22, однак останній не може розглянути дане клопотання, оскільки в даній квартирі є зареєстрованим відповідач ОСОБА_1 Таким чином, позивач не може вільно користуватись належним йому на праві власності будинком та розпорядитися квартирою № 22 на власний розсуд, у тому числі, передати її в користування ОСОБА_2, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, відмовившись від вимоги про зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати відповідача ОСОБА_1, 1962 року народження, таким, що втратив право на користування житловою кімнатою/квартирою по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін ''суд, встановлений законом'' поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: ''Сокуренко і Стригун проти України'' від 20 липня 2006 року та ''Лавентс проти Латвії'' від 7 листопада 2002 року).

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання ''вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло'' (рішення у справі ''Пауел та Райнер проти Великобританії'' від 21.02.1990, ''Кривіцька та Кривіцький проти України'' від 02.12.2010 та ''Рохля проти України'' від 17.05.2011).

Одночасно суд зауважує, що пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Світанок» № 661 від 29.05.2018, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 09.11.1995 року ОСОБА_1, 1962 року народження. Квартира не приватизована /а.с. 7, 27/.

З листа Стрийського МВ УМВС України у Львівській області № 891 від 10.09.2004, адресованого начальнику КП «Світанок», вбачається, що встановити місце знаходження ОСОБА_1, 1962 року народження, прописаного в АДРЕСА_1, не надалось можливим. Під час опитування сусідів та знайомих встановлено, що ОСОБА_1 за місцем проживання відсутній з 1997 року і місце знаходження його невідоме /а.с. 6/.

З акту обстеження квартир № 21 та АДРЕСА_1, складеного комісією КП «Світанок», встановлено, що у квартирі № 21 зареєстрована одна особа ОСОБА_2 Мешканцями квартири № 21 самовільно зайнято суміжну квартиру № 22, в якій зареєстрований ОСОБА_1 Сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають у квартирі № 25 та № 6 цього будинку, стверджують, що ОСОБА_1 у даній квартирі не з'являється та не проживає близько 15 років. Місцезнаходження його невідоме /а.с. 4-5/.

Як вбачається з листа КП «Світанок» № 297 від 11.09.2018, адресованого міському голові, КП «Світанок» не заперечує проти приєднання квартири № 22, де зареєстрований один ОСОБА_1, до квартири АДРЕСА_2 /а.с. 7/.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що витрати по утриманню спірної квартири АДРЕСА_1 дійсно несе сім'я ОСОБА_2 що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про сплату комунальних послуг /а.с. 8-16/.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_3. ОСОБА_1, який зареєстрований у квартирі № 22 цього будинку, не з'являється в такій близько 20 років. Жодних відомостей про місце його перебування немає, де він знаходиться їй невідомо.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_4. Відповідач ОСОБА_7, який проживав у квартирі № 22 по сусідству з нею, не з'являється вже близько 20 років, і нікому з мешканців будинку невідомо, де він на даний час перебуває. Також зазначила, що квартирою № 22 користується сім'я ОСОБА_2.

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у комунальній власності, а саме: квартирою АДРЕСА_1, тому застосуванню підлягають відповідні норми Житлового кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Випадків, які визначені у частині третій цієї статті щодо поважних причин відсутності відповідача понад шість місяців у спірному житлі, а відповідно, і підстав для збереження за відповідачем ОСОБА_1 спірного житла, судом не встановлено.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_1 з 1997 року не проживає у спірному житловому приміщенні, що перевищує шестимісячний строк, який визначений у ч. 1 ст. 71 ЖК України, без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв'язку з квартирою не підтримує, де немає його майна, жодних особистих речей, а тому його слід визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, 1962 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено судом 08.04.2019.

Суддя Л.В.Гула