ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1946/18

провадження № 22-ц/4809/607/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача за довіреністю - Гаренко Надія Володимирівна, Науменко В?ячеслав Вікторович,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - адвокат Березовська Ірина Анатоліївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2018 року у складі судді Варакіної Н.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк)звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 30 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_2, його донька, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, а тому в розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

28 травня 2017 року Банком направлена претензія до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори та 12 червня 2017 року отримано відповідь, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті була заведена на підставі претензії Банку.

28 жовтня 2017 року направлена вимога спадкоємиці про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, однак вказана вимога не задоволена.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав своїх зобов?язань за кредитним договором, у зв?язку з чим станом на дату його смерті виникла заборгованість у розмірі - 10466,75 грн., яка складається з 2691,08 грн. - заборгованість за кредитом; 3877,96 грн. - заборгованість за відсотками; 3897,71 грн. - заборгованість з комісії, обов язок щодо сплати якої покладається на спадкоємця, просив відповідно до вимог ст.1282 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 10466 грн. 75 коп. та сплачений судовий збір (а.с. 2-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2018 рокувідмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв?язку із спливом позовної давності (а.с. 109-111).

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, коли позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_4, не враховано що остання сплата кредиту була здійснена 17 жовтня 2013 року, а з кредиторською вимогою Банк звернувся у встановлений ст. 1281 ЦК України строк (а.с. 115-118).

Відповідач не надала суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 01 квітня 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 10 квітня 2019 року (а.с.153, 159).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив (а.с.163,167).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіриши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер (а.с.19).

Станом на день смерті розмір заборгованості за кредитним договором, згідно розрахунку Банку, становив 10466,75 грн., яка складається з 2691,08 грн. - заборгованість за кредитом; 3877,96 грн. - заборгованість за відсотками; 3897,71 грн. - заборгованість з комісії.

05 лютого 2014 року за вих. № SAMDN4906 Банк звернувся з претензією (вимога кредитора) до спадкоємців померлого позичальника через Другу Кіровоградську державну нотаріальну контору (а.с.23), у відповідь на що державний нотаріус нотаріальної контори повідомив, що претензія отримана та зареєстрована 26 лютого 2014 року, заведена спадкова справа № 89/2014.

13 травня 2017 року Банк повторно направив претензію кредитора за тим же вих. № SAMDN4906 до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_4, яка надійшла на адресу нотаріальної контори 29 травня 2017 року, долучена до спадкової справи № 89/2014, яка була заведена за претензією Банку у лютому 2014 року (а.с.23).

На претензію Банку державним виконавцем надано відповідь, що відомості про спадкоємців ОСОБА_4 в нотаріальній конторі відсутні, з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався.

20 жовтня 2017 року Банк направив письмову вимогу ОСОБА_2, як спадкоємиці позичальника ОСОБА_4, про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, однак вказана вимога не задоволена.

Заперечуючи наявність спадкового майна після смерті батька, відповідач надала копію свідоцтва про про право на спадщину за законом від 13 грудня 2017 року, видану її матері ОСОБА_6 про те, що та успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ,що належав спадкодавці ОСОБА_7, 1941 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому був зареєстрований ОСОБА_4 на час його смерті (а.с.50).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта татті 267 ЦК України).

Встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» Банк дізналося про смерть позичальника за кредитним договором б/н від 30 травня 2007, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, 05 лютого 2014 року звернулося з претензією до спадкоємців боржника у порядку статті 1281 ЦК України, а цей позов подало до суду у квітні 2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову банку у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем у суді першої інстанції (а.с 2, 23, 106).

Суд встановив, що банк вчасно звернувся до спадкоємця померлого ОСОБА_4 у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, але відмовив не з цієї правової підстави, а у зв'язку зі спливом строку позовної давності (частина четверта статті 267 ЦК України), який сплинув після звернення з претензією до спадкоємців через нотаріуса, тому відповідні доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не заслуговують на увагу.

Та обставина, що Банк повторно направляв претензію кредитора 13 травня 2017 року, безпосередню вимогу спадкоємиці у жовтні 2017 року висновку суду першої інстанції не спростовує, оскільки правове значення має звернення Банку з претензією кредитора у лютому 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував наслідки спливу строку позовної давності, є безпідставними, так як аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України). Тобто, дізнавшись про смерть боржника та про його спадкоємицю й пред'явивши їй вимогу через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, у лютому 2014 року, банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємця боржника, проте подав такий позов тільки у квітні 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з положенням статті 1282 ЦК України, згідно з яким у спадкоємців є обов'язок задовольнити вимогу кредитора. Спадкоємець вимогу кредитора від 05 лютого 2014 року не виконав, а до суду за захистом порушеного права Банк звернувся лише у квітні 2018 року.

Правильним є висновок суду про те, що Банк ще за життя спадкодавця не вживав заходів до стягнення заборгованості, строк дії платіжної картки було встановлено до останнього дня серпня 2009 року, починаючи з 01 вересня 2009 року, в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, до позичальника також не звернувся.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та закон, який їх регулює, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу Банку без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст.374, ст. ст. 375,381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко