Дата документу 12.04.2019
Справа № 501/2010/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4

предмет та підстави позову: про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та виселення

учасники справи

представник позивача - Котик Ф. І .,

представник відповідача - Стеценко О. П .,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та виселення і просить суд:

- усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

- усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 разом з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

2. Позов мотивований тим, що вона (позивачка) являється єдиним власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій залишався проживати її син ОСОБА_7 . Сама вона зі своїм чоловіком з 2008 року проживала за іншою адресою. З укладенням шлюбу в 2009 році відповідачка вселилась в спірну квартиру, як дружина ОСОБА_7 , залишаючись зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_2 , власником частини якої вона є.

Позивачка вказує в позові, що згоди на реєстрацію відповідачки в спірній квартирі вона не надавала, народжені в період шлюбу діти були зареєстровані в спірній квартирі за місцем проживання батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Добровільно звільнити квартиру разом з дітьми відповідачка відмовилась, що є перешкодою для користування та розпорядження квартирою, яку вона має намір продати для забезпечення свого існування.

Посилаючись на відсутність у відповідачки прав користування житлом та припинення зі смертю батька таких прав у неповнолітніх дітей, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

3. ОСОБА_2 25.09.2018 року надала до суду відзив на позов, просила суд відмовити у задоволенні позову (а.с.98-104 т.1), посилаючись на те, що з травня 2008 року вона вселилась в квартиру за згодою позивачки, як дружина ОСОБА_7 , який мав право користування квартирою. Оскільки тривалий час разом з дітьми проживає в спірній квартирі, несе витрати по її утриманню, то вважає таке житло належним їй та дітям згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На підставі викладеного, відповідач стверджує, що вимоги про її виселення та виселення дітей без надання іншого житлового приміщення не ґрунтуються на законі, суперечать Конвенції та ст.109 Житлового кодексу.

Також, у відзиві відповідачка зазначає, що 23 грудня 2005 року ОСОБА_7 перерахував на рахунок позивачки 100 тисяч доларів США в обмін на її обіцянку ніколи не перешкоджати йому та його родині проживати в спірній квартирі. Позивачка діє всупереч свого обов`язку утримувати онуків, а заявлені нею вимоги направлені не на захист порушеного права власності, а на збільшення ринкової вартості квартири.

4. Позивачка ОСОБА_1 16.10.2018 року надала до суду заперечення на відзив, в яких позивачка послалась на те, що грошові розрахунки між нею та сином в 2005 році пов`язані з продажем спадкового будинку та не мають відношення до спірної квартири (а.с.210-216 т.1).

5. Відповідачка ОСОБА_2 29.10.2018 року надала до суду заперечення, в яких вона просила суд при вирішенні спору застосувати практику ЕСПЛ, яка наведена нею при вирішенні спору (а.с.236 т.1).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

6. Представник позивача ОСОБА_1 . - адвокат Котик Ф.І. 28.08.2018 року надав до суду клопотання про долучення доказів по справі (а.с.67-71 т.1).

7. Представник позивача ОСОБА_1 . - адвокат Котик Ф.І. 28.08.2018 року надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі та без участі позивача (а.с.67-71 т.1).

8. Відповідач ОСОБА_2 25.09.2018 року надала до суду заяву про виклик свідків (а.с.105 т.1).

9. Представник органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області 30.10.2018 року, 05.11.2018 року, 28.11.2018 року надав до суду заяви про перенесення судового засідання, у зв`язку із підготовкою висновку органу опіки та піклування (а.с.240, 242 т.1; а.с.29 т.2).

10. Представник відповідача ОСОБА_9. - адвокат Стеценко О.П. 26.11.2018 року надав до суду клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та долучення до справи копій документів (а.с.15-20 т.2).

11. Представник відповідача ОСОБА_9. - адвокат Стеценко О.П. 23.11.2018 року надав до суду заяву про виклик свідка (а.с.21 т.2).

12. Представник органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області 04.12.2018 року надав до суду заяву про приєдання до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування (а.с.41-44 т.2).

13. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Котик Ф.І. 26.12.2018 року надав до суду заяву про врахування правової позиції Верховного Суду (а.с.56-57 т.2).

14. Представник позивача ОСОБА_1 . - адвокат Котик Ф.І. 03.01.2019 року надав до суду заяву щодо висновку органу опіки та піклування (а.с.64 т.2).

15. Представник органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області 01.02.2019 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.66 т.2).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

16. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 08 серпня 2018 року відкрито провадження по даній справі (а.с.64 т.1).

17. Ухвалою Іллічівського міського суду від 28.08.2018 року витребувано докази (а.с.79, 84-85 т.1).

18. Ухвалою Іллічівського міського суду від 16.10.2018 року викликано для допиту в судовому засіданні свідків (а.с.220-221, 223-224 т.1).

19. Ухвалою Іллічівського міського суду від 16.10.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи - орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.222, 225-226 т.1).

20. В судовому засіданні 05.11.2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.1-6 т.2).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

21. Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 48,1 кв.м належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26 серпня 2003 року (а.с.14-16 т.1).

22. Також, на підставі договору купівлі-продажу, з 2006 року ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с.33-34 т.1).

23. Син позивачки ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований в спірній квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2001 року (а.с.17 т.1).

24. Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 уклали шлюб 24 липня 2009 року (а.с.28 т.1).

25. В період шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27, 29 т.1)

26. Відповідно до довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 (а.с.31, 93 т.1).

27. Народжені в період шлюбу діти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровані в спірній квартирі з моменту народження відповідно з 2009 та 2013 років (а.с.25-26 т.1).

28. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_7 помер (а.с.30 т.1).

29. Згідно інформації КП «Бюро технічної інвентаризації» №А-876 від 13.09.2018 року, ОСОБА_14 є співвласницею нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 у розмірі 1/5 частки (а.с.92 т.1).

30. Відповідно до довідки з банку Південний №233-57825БТ від 02.11.2007 року вбачається, що 23.12.2005 року був переказ коштів в сумі 100 000,00 доларів США на ім`я ОСОБА_1 з поточного рахунку, відкритого у доларах США в ПАТ АБ «Південний» на ім`я ОСОБА_7 (а.с.106 т.1).

31. Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування від 04.12.2018 року є недоцільним визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та виселення ОСОБА_2 і її неповнолітніх дітей зі спірної квартири (а.с.42-44 т.2).

32. Також, судом досліджено:

- довідку ПАТ «Ощадбанк» про наявність у ОСОБА_2 відкритих у банку рахунків та платіжних карток (а.с.110 т.1);

- виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 (а.с.111-141 т.1);

- квитанції про сплату комінальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.142-202 т.1);

- копію ордеру №101 серії ИГ , виданого на ім`я ОСОБА_1 у складі сім`ї - ОСОБА_7. - син (а.с.10 т.2).

33. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що з 2008 року позивачка з чоловіком проживали в квартирі по АДРЕСА_6 . З укладенням шлюбу в 2009 році ОСОБА_2 вселилась в спірну квартиру як дружина ОСОБА_7 Однією сім`єю з позивачкою вони не проживали.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що відповідачка проживала в спірній квартирі з народження дитини разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_1 приходила в гості в спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що відповідачка почала проживала в спірній квартирі приблизно за півроку до реєстрації шлюбу та проживала в ній в подальшому зі своїми дітьми та чоловіком, позивачка відвідувала спірну квартиру як гість.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що її мати почала проживати в спірній квартирі зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 з 2008 року. Через деякий час вона також поселилась до них та проживала в спірній квартирі до 2010 року. Позивачка не заперечувала проти їх проживання в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що відповідачка вселилась в спірну квартиру до реєстрації шлюбу та проживала в ній зі своїм чоловіком та дітьми.

V. Оцінка Суду.

34. Згідно п.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду та раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

35. В постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №688/63/15-ц викладена правова позиція, на яку послався також Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 46/2222/15-ц:

«Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік».

36. Також, Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселені, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщені, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами , наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи зберігає ця особа за собою право влаcності чи користування іншим житлом. Актуальність такого роз`яснення підтверджена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №577/4979/15-ц при вирішенні спору про виникнення права користування житлом, належним на праві власності іншій особі, з якою позивачка перебувала у шлюбі та проживала однією сім`єю в спірному будинку.

37. В постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №734/387/15-ц, висловлена правова позиція наступного змісту:

«Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивачка є власником спірного житлового будинку, у якому не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому будинку; її син перебував у шлюбі з відповідачкою, у звязку із чим остання була вселена до належного позивачці спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним.

Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була повязана; після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

З огляду на сутність установлених правовідносин висновок суду першої інстанції про те, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, є обґрунтованим».

38. Крім того, з посиланням на вказану правову позицію, Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №320/6081/16-ц, виходячи із встановлених судом обставин того, що відповідач припинив сімейні відносини з власниками квартири, до яких вселився в якості члена їх сім`ї, дійшов висновку, що з припиненням сімейних відносин на вимогу власників цього майна підлягає припиненню його право користування житлом, яке по своїй суті є сервітутом.

39. Отже, при розгляді справи, судом встановлено по даній справі, що відповідачка ОСОБА_2 не вселялась в спірну квартиру в якості члена сім`ї позивачки ОСОБА_1 як власника, не була повязана з нею спільним побутом, не отримувала письмової згоди власника на реєстрацію в спірній квартирі, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 , власником частини якої являється.

40. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вже не перший раз звертається до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, що підтверджується копіями рішень з єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.18-23).

41. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачки ОСОБА_2 не виникло передбаченого законом, договором чи рішенням суду права користування спірною квартирою, а відтак позивачка ОСОБА_1 , як власник майна, у відповідності до ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

42. Щодо реєстрації неповнолітніх дітей, суд доходить до наступного висновку.

43. Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 , будучи зареєстрованим та постійно проживаючи в спірній квартирі, як колишній член сім`ї власника квартири, мав право на вселення своїх неповнолітніх дітей без згоди власника.

44. Відтак, наявність чи відсутність письмової згоди власника на реєстрацію неповнолітніх дітей не має правового значення для вирішення спору та не змінює змісту житлових правовідносин.

45. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

46. Також, Верховний Суд в постанові від 30 травня 2018 року у справі №755/22113/15-ц, виходячи з встановлених обставин того, що малолітня особа не є членом сім'ї власників спірного житлового приміщення, зареєстрована у спірній квартирі як за місцем проживання свого батька, дійшов висновку про те, що право користування житловим приміщенням малолітньої особи є похідним від права її батька. Оскільки батько є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації малолітньої особи в спірній квартирі відсутні.

47. Отже, встановивши по даній справі, що малолітні діти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровані в спірній квартирі з моменту народження відповідно з 2009 та 2013 років за місцем проживання свого батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд дійшов висновку, що право користування житловим приміщенням малолітніх дітей є похідним від права їх батька, яке припинилось зі смертю останнього.

48. Таким чином, оскільки відповідачка вимагає усунення порушень її прав власності, а у відповідачів відсутні правові підстави для подальшого користування житлом, то порушене право позивачки підлягає захисту на підставі ст.391 ЦК України у спосіб, що заявлений позивачем, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та їх виселення.

49. Щодо посилань сторони відповідача на те, що позивачка повинна забезпечити житлом своїх онуків, суд виходить з наступного.

50. Так, згідно ст.11 Закону «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

51. Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

52. Отже, саме на батьків, а в разі їх відсутності чи неспроможності до виконання своїх батьківських обов`язків,- на державу покладається обов`язок по забезпеченню дітей належними умовами для проживання.

53. Згідно ст.265 СК баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них не має матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

54. Разом з тим, з врахуванням викладених вимог закону та встановлених обставин по справі, суд відхиляє аргументи відповідачки про те, що позивачка зобов`язана забезпечити житлом своїх внуків.

55. Погоджуючись з аргументами відповідачки про те, що згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і практики ЄСПЛ щодо застосування Конвенції, спірна квартира є житлом для відповідачів, що покладає на державу зобов`язання дотримуватись передбачених Конвенцією вимог при втручанні в таке право, суд звертає увагу, що частиною другою статті 8 Конвенції передбачено, що таке втручання є допустимим, якщо воно здійснюється згідно з законом і є необхідним в демократичному суспільстві, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб.

56. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 1 Протоколу до Конвенції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

57. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

58. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

59. Отже, встановивши, що подальше проживання відповідачів в спірній квартирі, без правових підстав наявності такого права, фактично унеможливлює реалізацію позивачкою права розпорядження своєю власністю на власний розсуд, і в її діях відсутні ознаки зловживання своїм правом, суд відхиляє аргументи сторони відповідача про те, що їх виселення без надання іншого житлового приміщення не допускається у відповідності до ст.109 ЖК України та ст.8 Конвенції.

60. Оцінюючи висновок виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування від 04.12.2018 року про те, що є недоцільним визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та виселення ОСОБА_2 і її неповнолітніх дітей зі спірної квартири, суд зазначає, що по даній справі суд не наділений дискреційними (альтернативними) повноваженнями при вирішенні спору про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та виселення, оскільки рішення суду залежить від встановлених обставин справи та вимог закону.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

61. Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

62. Зокрема, згідно квитанції №64-251191G/1 від 16.07.2018 року (а.с.1) позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено 1409,60 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

63. Крім того, згідно ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво всуді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

64. Представник ОСОБА_1 є адвокатом, який надає адвокатські послуги позивачу по справі на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.40, 44).

65. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру №10 від 27.06.2018 року, ОСОБА_1 сплатила Котик Ф.І. кошти за надання професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 12000 грн. (а.с.41).

66. Отже, вимога про відшкодування витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката підлягає задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу, Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею - задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

3. Усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 разом з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири АДРЕСА_1

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та правової допомоги у розмірі 13409,60 грн.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко