Дата документу 11.04.2019
Справа № 320/6816/18
Провадження № 2/320/331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» квітня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого-судді Горбачової Ю.В.,

з секретарем с/з ОСОБА_1,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополь в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за її чоловіком відповідачем по справі ОСОБА_6

Позовні вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовує тим, з 27 листопада 1999 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_6, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області. Від даного шлюбу з відповідачем сторони мають двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час перебування у шлюбі - 26.07.2007 року позивачка з відповідачем за спільні грошові кошти подружжя придбали житлову квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2007 року. Дана квартира була придбана за грошові кошти, отримані ними з відповідачем в кредит у ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» та за власні заощадження. Кредит був погашений за рахунок спільних коштів подружжя у період перебування у шлюбі. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем по справі. Під час укладення та нотаріального посвідчення даних договорів купівлі-продажу квартири та договору іпотеки у нотаріуса вона, як дружина відповідача, була присутньою та надавала свою письмову згоду на укладення даних договорів, оскільки кредитний договір та договір купівлі-продажу квартири укладались в інтересах їхньої родини з метою придбання помешкання для проживання сімї ОСОБА_7. У вказаній квартирі вона зареєструвала своє місце проживання 27.09.2007 року, так само у квартирі зареєстрований відповідач та їх діти, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 03.03.2018 року за № 07404/44-18 та від 02.03.2018 року за № 07346/44-18. Тому, із посиланнями на ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України позивач просила поділити дану квартиру, як спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частку даного майна.

Від відповідача через представника адвоката ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов та докази в обґрунтування своїх заперечень (довідка начальника КП «ММБТІ» від 04.10.2018 року, копія договору купівлі-продажу квартири від 04.06.1998 року, копія договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2000 року). Зі змісту відзиву слідує, що відповідач з позовними вимогами не згоден та просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію відповідач мотивує тим, що з 27.11.1999 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Вказує, що позивач ОСОБА_4 не зверталась до нього з питання розірвання шлюбу та поділу майна подружжя. Вказує, що у разі сумнівів в тому, що позивач має частку в їхньому майні, вона мала, в першу чергу, звернутись до нього, та вирішити питання у нотаріуса, а не в суді. Тож, вважає, що в зверненні до суду та до юриста не було жодної необхідності. Також, у відзиві зазначається про те, що позивач у позові не зазначила, що іпотечний договір для укладення договору купівлі-продажу квартири був укладений 26 липня 2007 року, а погашений наприкінці вересня-початку жовтня 2007 року. Для погашення даного кредиту ним 28.09.2007 року було продано належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2000 року квартиру АДРЕСА_3, яка в свою чергу була придбана в той час, коли позивач продовжувала навчання в Мелітопольському державному педагогічному інституті та не працювала, доходу не отримувала, за кошти, виручені ним внаслідок продажу квартири АДРЕСА_4, яка була придбана до шлюбу та являлась його особистою власністю.

Від представника позивача, адвоката ОСОБА_2, до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається про те, що за час перебування у шлюбі 26.07.2007 року позивач з відповідачем за спільні сумісні грошові кошти подружжя придбали житлову квартиру АДРЕСА_2, де сторони проживають по теперішній час разом із дітьми. Дана квартира була придбана за грошові кошти, отримані ними з відповідачем в кредит у ПАТ «ОСОБА_8 Аваль», із подальшим переданням квартири в іпотеку банку на підставі договору іпотеки від 26.07.2007 року. У відповіді на відзив зазначається про те, що у матеріалах цивільної справи містяться копії нотаріальної справи, витребуваної судом та заведеної приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за фактом вчинення ним правочину у формі договору купівлі-продажу спірної квартири. У цих матеріалах міститься заява від позивача ОСОБА_4 від 26.07.2007 року про те, що вона є дружиною ОСОБА_5 з 1999 року та дає свою згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_6 квартири, розташованої в АДРЕСА_5, яку буде придбано на його імя, а також на передачу в іпотеку вищевказаної квартири в ВАТ «ОСОБА_8 Аваль».Також, в матеріалах нотаріальної справи мається заява від продавця ОСОБА_10 від 26.07.2007 року про те, що він повідомляє, що суму у розмірі 111 307 грн. отримав від ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року.У відповіді на відзив представник позивачка зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, придбане у шлюбі, за запозичені кошти одним з подружжя, незважаючи на іпотеку, вважається обєктом спільної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках. Таким чином, на переконання представника позивача, майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя, є обєктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка." Вказується на те, що нерухомість була придбана подружжям ОСОБА_6 в інтересах сімї, а тому відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, права та обовязки стосовно нерухомого майна, зокрема квартири, виникли у обох з подружжя.Тому, враховуючи вищевказані обставини, квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та підлягає поділу між сторонами із визначенням ідеальних часток відповідно до норм ч. 1 ст. 70 СК України. Вказується на те, що не мають визначального значення для визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 фактичні обставини, що мали місце у майбутньому, вже після придбання сторонами спірної квартири за договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2007 року, які повязані із джерелами фінансування, за рахунок яких були погашені кредитні зобовязання за договором, укладеним із банком. А саме, у відзиві на позов представник відповідача, адвокат ОСОБА_3, вказує на те, що кредит було погашено наприкінці вересня-початку жовтня 2007 року, для погашення даного кредиту ОСОБА_6 було продано належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_6, яка в свою чергу, була придбана ним у той час, коли позивач продовжувала навчання в інституті та не працювала, за грошові кошти, виручені ним з продажу квартири АДРЕСА_7, яка була ним придбана до шлюбу. Між тим, позивачка ОСОБА_4 наголошує на тому, що не має правового значення для взаємовідносин з набуття подружжям ОСОБА_4 26.07.2007 року у власність спірної квартири за вже отримані від банку та витрачені на придбання квартири грошові кошти, обставини продажу у подальшому у вересні 2007 року відповідачем ОСОБА_6 належної йому квартири по вул. Рози Люксембург, оскільки ця квартира була продана вже після придбання спірної квартири по вул. Гоголя і здійснення повного розрахунку за квартиру перед продавцем ОСОБА_10 Крім того, зазначається, що на адресу позивача надійшли копії довідки КП «ММБТІ» від 01.10.2018 року, зі змісту якої слідує, що квартиру по вул. Рози Люксембург було продано ОСОБА_6 28.09.2007 року за 17 212 грн., тобто цих грошових коштів аж ніяк би не вистачило б на повне погашення наявної кредитної заборгованості, яка фактично погашалась за зароблені подружжям кошти та кошти, позичені батьками.

У судове засідання, призначене на 11.04.2019 р., позивач не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Присутня в судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив, та додатково пояснила, що з 27 листопада 1999 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_6, який було розірвано на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.04.2019 року. Від даного шлюбу з відповідачем сторони мають двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час перебування у шлюбі - 26.07.2007 року позивач з відповідачем за спільні грошові кошти подружжя придбали житлову квартиру АДРЕСА_2, де і на теперішній час проживають усією родиною, не зважаючи на те, що з травня 2018 року спільного господарства сторони не ведуть. Дана квартира була придбана за грошові кошти, отримані ними з відповідачем в кредит у ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» та за власні заощадження, що мало подружжя. Кредит був погашений за рахунок спільних коштів подружжя у період перебування у шлюбі. Таким чином, оскільки кредит було отримано в інтересах сімї ОСОБА_7 та використано на потреби родини - з метою придбання спірної квартири для проживання у ній родини ОСОБА_7, на що надавала свою письмову згоду позивач ОСОБА_4, як дружина відповідача, підписуючи нотаріально засвідчені заяви у нотаріуса про надання дозволу на купівлю квартири та заяву про надання дозволу на передачу даної квартири в іпотеку банку, ця квартира набула статусу спільної сумісної власності подружжя. Зауважила, що кредит було погашено в період шлюбу за спільно зароблені грошові кошти подружжя ОСОБА_4 та за запозичені у батьків сторін кошти. Квартира АДРЕСА_8 була продана ОСОБА_6 28.09.2007 року., у той час як договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_9 було підписано сторонами 26.07.2007 року, крім того ціна, за яку була продана квартира по вул. Рози Люксембург, становила 17 212 грн., а цих коштів було явно недостатньо для погашення заборгованості за кредитом. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем у звязку зі зверненням до суду.

Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_3, присутня в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов, та додатково пояснила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1999 року, однак шлюб на теперішній час розірвано за рішенням суду. Вказує, що 26.07.2007 року відповідач ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_10. Ця квартира була придбана за грошові кошти, отримані в кредит від банку. З метою погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному 26.07.2007 року між ОСОБА_6 від ПАТ «ОСОБА_8 Аваль», відповідачем ОСОБА_6 була продана належна йому особисто квартира АДРЕСА_11, яку він придбав за грошові кошти, виручені від продажу придбаної до шлюбу з позивачкою квартири АДРЕСА_12. Пояснила, що спірна квартира була придбана з метою проживання у ній ОСОБА_6 разом із дружиною. Зараз в ній проживають сторони та їхні спільні діти. Вважає, що з тих підстав, що кредитну заборгованість було погашено 30.10.2007 року за рахунок особистих грошових коштів ОСОБА_6, виручених від продажу належної йому квартири АДРЕСА_13, спірна квартира АДРЕСА_14, є його особистою приватною власністю та не може підлягати поділу між подружжям.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27 листопада 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського району Запорізької області (актовий запис № 166 від 27.11.1999 року), про що в матеріалах справи мається свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 071949.

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 112959 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 196547.

На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 10 квітня 2019 року укладений між ними шлюб було розірвано, що сторони не заперечували.

26.07.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 5726.

Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу квартири гр. ОСОБА_10 передав у власність, а гр. ОСОБА_6 прийняв двокімнатну упорядковану квартиру, розташовану у АДРЕСА_15, житловою площею 26,6 кв. м., загальною площею 45, 3 кв. м. і сплачує за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму.

Згідно з п. 4 Договору продаж вчинений за 111 307 грн. Зазначену суму Покупець зобовязується сплатити Продавцю повністю до двадцять сьомого липня дві тисячі сьомого року.

Від приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_11 на виконання ухвали суду за супровідним листом від 17.10.2018 року вих. № 1178/01-16 до суду надійшли копії нотаріальних справ, заведених у звязку із нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_14, який був укладений 26.07.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, включаючи нотаріально посвідчену згоду дружини ОСОБА_4 на укладення даного договору купівлі-продажу, та нотаріальної справи стосовно посвідчення договору іпотеки даної квартири, який був укладений 26.07.2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «ОСОБА_8 Аваль», включаючи нотаріально посвідчену згоду дружини ОСОБА_4 на укладення даного договору іпотеки.

Судом досліджена заява від позивача ОСОБА_4 від 26.07.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, в якій вона зазначає, що є дружиною ОСОБА_6 з 1999 року, дає свою згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_6 квартири, розташованої у АДРЕСА_15, яку буде придбано на його імя, а також на передачу в іпотеку вищевказаної квартири в ВАТ «ОСОБА_8 Аваль».

Також, в матеріалах нотаріальної справи мається заява від продавця спірної квартири ОСОБА_10 від 26.07.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, в якій він повідомляє, що суму у розмірі 111 307 грн. від ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 26.07.2007 року за р. № 5726, отримав повністю, претензій до ОСОБА_6 не має.

Відповідно до кредитного договору № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року, який було укладено між відповідачем ОСОБА_6 та ВАТ «ОСОБА_8 Аваль», слідує, що банк надає позичальнику кредит у сумі 15 225 доларів США на строк до 26.07.2022 року, кредитні кошти призначена для використання на споживчі цілі.

Відповідно до змісту договору іпотеки № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_8 Аваль» та ОСОБА_6, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з Кредитного договору № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (п. 1.1 договору іпотеки).

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна упорядкована квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_16 загальною площею 45, 3 кв. м., житловою площею 26, 6 кв. м.

Відповідно до довідки «Про надання інформації» від 18.10.2018 року за підписом Менеджера з питань обслуговування рахунків відділу обслуговування клієнтських рахунків Управління обробки платежів та супроводження транзакцій Департаменту операційного сервісу АТ «ОСОБА_8 Аваль», наданої на виконання ухвали суду, слідує, що заборгованість за кредитним договором № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2017 року, укладеним з гр. ОСОБА_6 погашено 30.10.2007 року.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з часу придбання проживали у спірній квартирі та мали там зареєстроване місце проживання, про що свідчать штампи реєстрації місця проживання у їхніх паспортах громадян України, після народження у цій квартирі проживали діти сторін по справі та це було їхнім єдиним житлом, першочергово дана квартира була придбана в інтересах сімї для проживання в ній родини ОСОБА_6, цю обставину представники сторін не заперечували, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом також була досліджена копія трудової книжки відповідача ОСОБА_6 серії АХ № 210568, у якій маються записи про місця його роботи. Представник відповідача вказав на те, що позивач тривалий час навчалась в університеті та працювала вихователем у дитячому садочку, з цих заробітків родина і жила. Ці обставини були визнані представником позивача ОСОБА_4, яка також додала, що сторонам матеріально допомагали батьки.

Відповідно до довідки начальника КП «ММБТІ» ММР ЗО від 04.10.2018 року за № НОМЕР_1 «ММБТІ» повідомляє, що станом на 01.01.2013 р., що за ОСОБА_6 раніше було зареєстровано право власності за адресою: АДРЕСА_17, на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2000 року р. № 2552, згідно договору вищевказану квартиру було придбано за 5 620 грн. ОСОБА_6 було продано вище зазначену квартиру 28.09.2007 року згідно з договором купівлі-продажу, продаж здійснено за 17 212 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.06.1998 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_6 купив квартиру № 3 у будинку № 1 «в» по вул. Чапаєва у м. Запоріжжя загальною площею 29, 6 кв. м., у тому числі житловою площею 17, 0 кв. м. Продаж відбувся за 5 000 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 06.07.2000 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_13, ОСОБА_6 продав, а гр. ОСОБА_13 купила належну йому квартиру № 3 житловою площею 17, 0 кв. м., що знаходиться в будинку № 1 «в» по вул. Чапаєва у м. Запоріжжі. Цей продаж сторони здійснили за 5 284 грн., які продавець отримав від покупця повністю при підписанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 вказаної статті доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту.

Зі змісту ч. 1 ст. 63 СК України слідує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З абзацу п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що для визнання речей, набутих за час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлене право власності на це майно.

Суд, проаналізувавши надані сторонами докази, у тому числі укладені з відповідачем ОСОБА_6 кредитний договір№ 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року, договір купівлі-продажу та іпотеки № 014/17-29/6959-80 від 26.07.2007 року спірної квартири, прийшов до висновку, що відповідач як фізична особа брав в банку споживчий кредит для придбання квартири АДРЕСА_18, при цьому його дружина, позивач по справі, давала згоду на укладення відповідачем даних договорів. Тобто, кредит брався відповідачем в період шлюбу та в інтересах сімї і сплачувався в період шлюбу. Доказів іншого суду не надано.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сімї і не є особистою власністю подружжя.

Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача стосовно того, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_6 через те, що, за поясненнями представника відповідача, кредитна заборгованість була погашена за грошові кошти, які були виручені відповідачем ОСОБА_6 від продажу його особистої квартири АДРЕСА_19.

При цьому суд зауважує, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Як слідує зі змісту договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року спірна квартира АДРЕСА_10 була придбана на одного із подружжя відповідача ОСОБА_6, реєстрація права власності була здійснена 27.07.2007 року, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2018 року. Розрахунки за придбання спірної квартири із продавцем ОСОБА_14 були здійснені 26.07.2007 року, про що свідчить його заява. Для придбання спірної квартири були використані грошові кошти, отримані в кредит, що не оспорювалось сторонами по справі. Заборгованість по кредиту була погашена 30.10.2007 року. Тобто, право власності на спірну квартиру виникло під час зареєстрованого шлюбу позивача та відповідача, а сама квартира фактично була придбана за грошові кошти, отримані в кредит та використані на потреби сімї.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, майно, придбане у шлюбі, за запозичені кошти одним з подружжя, незважаючи на іпотеку, вважається обєктом спільної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках.

При цьому не має правового значення для набуття нерухомим майном статусу обєкту спільної сумісної власності подружжя обставини, за рахунок яких конкретно грошових коштів була у подальшому погашена заборгованість за кредитним договором. Суд також зауважує, що є неспроможними доводи представника відповідача стосовно того, що заборгованість по кредиту була погашена за рахунок продажу належної йому квартири АДРЕСА_20, оскільки відповідно до наданої з КП «ММБТІ» інформації ціна продажу даної квартири становила 17 212 грн., про що зазначено в договорі купівлі-продажу даної квартири від 28.09.2007 року, що є значно меншою сумою від ціни спірної квартири, придбаної подружжям ОСОБА_6 до продажу відповідачем належної йому квартири по вул. Рози Люксембург.

Суд ставиться критично до пояснень представника відповідача щодо продажу відповідачем квартири АДРЕСА_21 за значно вищою ціною, ніж зазначено в договорі купівлі-продажу, оскільки належних доказів на підтвердження даної обставини відповідач та його представник не надали, а згідно умов, підписаних сторонами у договорі купівлі-продажу квартири від 28.09.2007 року, зазначена ціна продажу квартири 17 212 грн.

Отже, в сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обовязком. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17.

Майно, придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є обєктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України «майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка». Окрім цього, для суду важливим є встановлений факт, що нерухомість була придбана в інтересах сімї. Тому, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обовязки для обох з подружжя і після розлучення.

Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України у справах № 6-79цс13, № 6-2641цс15, майно, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на права спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режиму спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуде (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду, дають підстави зробити у даному випадку висновок про те, що спірна квартира була придбана під час юридичного шлюбу подружжя. Тобто, є їх спільним сумісним майном.

Відповідачем не було доведено, що спірна квартира була придбана за власні кошти, а не за кошти подружжя.

Таким чином, як позивачці, так і відповідачу відповідно о статті 63 СК України належить право власності на Ѕ частку спірної квартири.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 82, 142, 206, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_22, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 (ід. код НОМЕР_3), який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ГоголяАДРЕСА_23 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ГоголяАДРЕСА_23, судові витрати: сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 1 538 (одна тисяча пятсот тридцять вісім) гривень 71 (сімдесят одна) копійка, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 50 (пятдесят) копійок та судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 50 (пятдесят) копійок, а всього 2 243 (дві тисячі двісті сорок три) гривні 51 (пятдесят одна ) копійка.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Запорізького апеляційного суду тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 квітня 2019 року.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова