Справа № 128/1539/17
Провадження № 22-ц/801/573/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Саєнко О.Б. у місті Вінниці, зі складення його повного тексту 16 листопада 2018 року,

у справі № 128/1539/17 за позовом ОСОБА_3 до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницького району Вінницької області про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та встановлення факту проживання однією сім'єю понад п'ять років, визнання права власності,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в Вінницький районний суд Вінницької області із вказаним позовом, який мотивував тим, що з 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 він проживав разом із ОСОБА_4 однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Вказує, що на підставі рішення Агрономічної сільської ради №78 від 26 червня 2013 року ОСОБА_4 приватизовано квартиру АДРЕСА_1 та отримано на дану квартиру відповідне свідоцтво про право власності.

Посилається на ті обставини, що з 2010 року він і ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, разом вели господарство, підтримували побут. За свого життя ОСОБА_4 відносився до нього, як до сина. В останні роки життя ОСОБА_4 позивач дбав про нього, як про рідного батька: купував ліки, продукти харчування, допомагав у побуті. Однак за життя ОСОБА_4 заповіт не склав.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Вважає, що він фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки залишився проживати у вказаній квартирі, крім того, до його смерті постійно проживав за вказаною адресою.

Зазначає, що звертався до приватного нотаріуса Вінницького району Надольської Т.П. за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та йому було роз'яснено, що він має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкування.

У зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду та просить встановити факт проживання його і ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом; визнати за ним право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року відмовлено у прийнятті визнання позову представником відповідача Шулікіним О.М.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для підтвердження вказаного юридичного факту позивачем надано достатньо доказів, проте, суд першої інстанції не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Вказує на існування усіх складових для наявності у нього права на спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, як члена сім'ї, що спільно проживав зі спадкодавцем у квартирі з 2010 року і по день смерті останнього, вів спільне господарство, мав спільні витрати, купував майно для спільного користування, приймав участь у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Представник Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області - сільський голова Шулікін О.М. направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить вирішити спір на розсуд суду та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вказує на те, що відповідно до пояснень сусідів та жителів с. Агрономічного ОСОБА_3 понад пять років постійно доглядав ОСОБА_4, забезпечуючи його медикаментами, продуктами харчування та іншими необхідними речами (одяг, взуття, побутова хімія та ін.) Конфліктів між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зі слів сусідів не було. Будь-яких скарг ОСОБА_4 до сільської ради не надходило.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Агрономічної сільської ради.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про смерть та копія лікарського свідоцтва про смерть №63 (а. с. 8, 9).

Після його смерті відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 7).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Надольської Т.П. з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3 (а. с. 61).

Листом приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Надольської Т.П. позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 не пред'явлено жодного документа, підтверджуючого наявність підстав закликання до спадкоємства (а.с.28).

З копії паспорту ОСОБА_3, судом встановлено та підтверджено позивачем, що він має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, з 23.01.2007; перебуває у шлюбі з 10.08.2007 року. Зі слів позивача від шлюбу він має дитину.

Відповідно до довідки, виданої ЖЕК «Агрономічне» від 05.05.2017 № 74, ОСОБА_3 дійсно проживав разом з 2010 року зі своїм дядьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та разом вели спільне господарства на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

З довідки, виданої ЖЕК «Агрономічне» від 05.05.2017 № 105, встановлено, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1, але незареєстрований в даній квартирі (а. с. 11).

Згідно з актом від 05.05.2017, затвердженим директором ЖЕК «Агрономічне», ОСОБА_3 дійсно проживав з 2010 року зі своїм дядьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та проживає по даний час за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, разом вели господарство, підтримували побут. За своє життя ОСОБА_4 відносився до ОСОБА_3 як до сина. В останні роки життя ОСОБА_4, ОСОБА_3 дбав про нього як про рідного батька: купував ліки, продукти харчування, допомагав у побуті (а. с. 12).

Відповідно до довідки, виданої ЖЕК «Агрономічне» від 05.05.2017 № 256, ОСОБА_3 займався похованням свого дядька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та похований на місцевому кладовищі в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області (а.с.20), про що також свідчить договір - замовлення про організацію та проведення поховання від 28.08.2018 (а.с.21).

Згідно з довідкою, виданою Вінницьким приміським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області від 20.11.2017 № 107, ОСОБА_4 перебував у них на обліку та отримував пенсію по інвалідності, внаслідок загального захворювання осіб, що мають інвалідність І групи, з серпня 2010 по серпень 2016 ОСОБА_4 отримав 186 921 гривень пенсії (а.с.87-89).

Відповідно до листа Агрономічної сільської ради Вінницького району від 14.09.2018 № 427, сільська рада, провівши усне опитування сусідів та жителів с. Агрономічне, дійшла висновку, що ОСОБА_3 понад п'ять років постійно доглядав ОСОБА_4, забезпечуючи його медикаментами, продуктами харчування та іншими необхідними речами (одяг, взуття, побутова хімія та ін.). Конфліктів між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зі слів сусідів, не було. Будь-яких скарг ОСОБА_4 на ОСОБА_3 до сільської ради не надходило (а.с.114).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту спільного проживання з спадкодавцем у період з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме, не доведено ведення спільного господарства, спільного бюджету.

Навпаки, наявний у справі доказ - паспорт позивача, свідчить про те, що ОСОБА_3 з 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, має дитину, має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання у тому ж селі, отже позивач має сім'ю в сенсі положень частини другої статті 3 СК України. Встановлені обставини унеможливлюють дійти суду до висновку про обґрунтованість позову.

Із таким висновком суду апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

У цій справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією сім'єю не менше п'яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що полягають у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до частини другої, частини четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Зокрема згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного суду України, до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі: проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

При вирішенні спору, суд першої інстанції викладеного не врахував та, пославшись на перебування позивача у зареєстрованому шлюбі, дійшов передчасного висновку про недоведеність факту проживання позивача однією сім'єю з ОСОБА_4, при цьому залишив поза увагою, що наявність зареєстрованого шлюбу важливо лише для з'ясування факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які перебувають у фактичних сімейних відносинах, і не має значення для інших випадків.

У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам при ухваленні рішення, а саме: довідці ЖЕК «Агрономічне» від 05.05.2017 № 74, про те, що ОСОБА_3 дійсно проживав разом з 2010 року зі своїм дядьком ОСОБА_4 та разом вели спільне господарства на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1; акту від 05.05.2017, затвердженому директором ЖЕК «Агрономічне» та підписаному мешканцями с. Агрономічне ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому зазначено, що ОСОБА_3 дійсно проживав з 2010 року зі своїм дядьком ОСОБА_4 до дня його смерті, разом вели господарство, підтримували побут, позивач проживає по даний час за адресою: АДРЕСА_1; наявності підтверджених витрат позивача на поховання ОСОБА_4 Обставини викладені в вищевказаних документах також підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що проживаючи по сусідству із ОСОБА_4, знала і бачила, що позивач опікувався покійним, купував предмети побуту та продукти харчування, тощо.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки наведених вище доказів у сукупності, є достатньо для встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю з 2010 року до дня його смерті, що є більше, ніж п'ять років, саме так як цього вимагає норма статті 1264 ЦК України для віднесення позивача до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницького району Вінницької області про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та встановлення факту проживання однією сім'єю понад п'ять років, визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_7, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом.

Визнати за ОСОБА_3 право на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник