ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/7160/18

Провадження № 22-ц/818/2126/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

боржник - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року в складі судді Колодяжної І.М.,

в с т а н о в и в:

07 листопада 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 03 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 07 листопада 2018 по справі № 641/7160/18, в якій просить: постановити ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про перегляд наказу задовольнити, а виданий 07 листопада 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова судовий наказ скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дітей відмовити.

В обґрунтування заяви зазначив, що з 23 серпня 1997 року і по теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом дитинства та у зв'язку з чим перебуває на обліку в УПСЗН Адміністрації Комінтернівського району м. Харкова ХМР, та заявником, як її батьком отримується відповідна соціальна допомога. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстровані і проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2007 року, зареєстрованого за №86. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №691, за ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності суміжна двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Крім того, боржник ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1, де також зареєстровані і проживають неповнолітні діти ОСОБА_3, та ОСОБА_4, а також сама заявниця ОСОБА_1 Тобто, боржник, заявник та їх діти проживають спільно. ОСОБА_2 зазначив, що, як батьком неповнолітніх дітей ним виконуються самостійно та в добровільному порядку обов'язки щодо виховання дітей, піклування про їх стан здоров'я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, у тому числі із залученням інших осіб для їх виховання та розвитку. Всі грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_2 у вигляді соціальної допомоги у зв'язку із інвалідністю доньки ОСОБА_4, ним починаючи з 2016 року і до теперішнього часу перераховуються на картку дружини. ОСОБА_1 подано до Комінтернівського районного суду Харкова заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів поштою 03.10.2018, яка ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року залишена без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, а саме заявником не конкретизовано в поданій до суду заяві свої вимоги (стягнення аліментів або в розмірі однієї третини, або в твердій грошовій сумі), у зв'язку з чим їй надано 5-ти денний термін для усунення вказаних недоліків. Раніше, а саме 26.07.2018 року, ОСОБА_1 подавалася до суду аналогічна заява про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в тому самому розмірі, проте, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.09.2018 по справі №641/5150/18 заявнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей у зв'язку із невідповідністю поданої заяви положенням ст. 163 ЦПК України, а саме недоведеністю проживання дітей разом з заявником, що надає право останній на звернення до суду з відповідною заявою. Вказана ухвала суду про відмову у видачі судового наказу ОСОБА_1 оскаржена в апеляційному порядку та постановою Харківського апеляційного суду від 23.11.2018 року по справі №641/5150/18 в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 -відмовлено. При цьому, судом апеляційної інстанції у вказаній постанові зазначено про недоведеність ОСОБА_1, як заявником по справі, свого права вимоги на подачу до суду вказаної заяви про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, тобто подання з порушенням вимог п.4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, а саме необхідністю додання до суду документів, якими обґрунтовуються свої вимоги. Проте, незважаючи на наявність в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова нерозглянутої справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового стягнення аліментів - останньою подано аналогічну заяву з тими самими вимогами, що, в свою чергу, про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п.4 ч.1 ст.165 України - у зв'язку із наявності обставин, передбачених ч.1 ст.186 ЦПК України. Враховуючи те, що заявником ОСОБА_1 в поданій заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів не наведено та не надано належного і допустимого доказу, яким би підтверджувалося порушення її прав, як заявника та матері дітей, а так само прав і законних інтересів дітей, які заявник «начебто намагається захистити від порушення» у такий спосіб, ОСОБА_2 вважає, що наявні підстави для скасування судового наказу від 07.11.2018 року та, відповідно, відмовою у його видачі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною, підстав для скасування судового наказу не вбачається. Окрім того, вказані обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених статтею 165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судовий наказ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на обставини, якими обґрунтовував заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Зазначає, що судом не врахована письмова заява його сина про утримання батьком його та сестри, а також копії квитанцій про сплату комунальних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що заявником не зазначено нововиявлених обставин. На час ухвалення судового рішення вона перебувала з боржником у шлюбі, діти проживали з нею. Обов'язок батьків утримувати дітей передбачено ст. 180 СК України. При вдачі судового наказу норми матеріального права були застосовані судом законно, обґрунтовано та вмотивовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 липня 2018 року ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду м. Харкова подана заява про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу, в зв'язку з недотримання поданої заяви ст. 163 ЦПК України, а саме: не наданням документу на підтвердження проживання дітей разом із заявником. Заявнику роз'яснено, що відмова у видачі судового наказу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою вимогою, в порядку, встановленому розділом ІІ «Наказне провадження» Цивільного процесуального кодексу України, після усунення її недоліків.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року залишена без змін.

03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду м. Харкова подана заява про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з заявою, стягувачем до суду подано довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.09.2018 року, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі стягувачем ОСОБА_1 за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв'язку з необхідністю конкретизувати свої вимоги щодо розміру аліментів в заяві.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 до суду подано уточнену заяву .

07 листопада 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 03 жовтня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 07 листопада 2018 по справі № 641/7160/18, в якій просить: постановити ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про перегляд наказу задовольнити, а виданий 07 листопада 2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова судовий наказ скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дітей відмовити.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що наведені в заяві представника заявника обставини у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України не є нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Обгрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_2 як на нововиявлені обставини посилався на факт спільного проживання боржника ОСОБА_2 із ОСОБА_1 та їх дітьми на час подання заяви про видачу судового наказу, факт утримання дітей, а також квартири в якій проживають діти.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Так, згідно з п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Процесуальний порядок розгляду заяви про видачу судового наказу має спрощений спосіб прийняття судом рішення, а сам судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України.

Тобто, в порядку наказного провадження вирішуються безспірні вимоги, передбачені ст.161 ЦПК України, без перевірки обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст. 168 ЦПК України).

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що зазначені ОСОБА_2 у заяві обставини за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, а самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами ст.165 ЦПК України.

Наведені ОСОБА_2 обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не підлягають дослідженню під час вирішення питання про стягнення аліментів в порядку наказного провадження, а отже, не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Частиною 2 цієї статті Кодексу визначено перелік підстав для перегляду рішення, постанови або ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини слід відрізняти від нових обставин та нових доказів. Так, новими доказами є фактичні дані, які не були з певних причин досліджені судом при розгляді справи, що є підставою для перегляду цього рішення в апеляційному чи касаційному порядку (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Не може бути нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України проживання дитини разом з ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначив, що фактично проживає з дітьми та утримує їх, тобто вказані обставини існували та були відомі заявнику на час ухвалення судового рішення, але не були доведений до відома суду, ці обставини не можуть вважатися нововиявленими, однак є підставою для звернення до суду з окремим позовом про зміну розміру аліментів. Добровільне утримання дітей не виключає права заявниці на вирішення даного питання в судовому порядку з метою гарантування забезпечення прав дитини. Сплата платежів за користування комунальними послугами у квартирі, право власності на яку зареєстровано за боржником, також не є нововиявленою обставиною.

Зазначенні боржником обставини не є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу. Тобто, доводи заяви представника боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Той факт, що згідно положень процесуального закону (ч.1 ст.167 ЦПК України) судовий наказ виданий без судового засідання і повідомлення сторін, і без урахування заперечень боржника проти стягнення аліментів, не дає підстав вважати такі заперечення нововиявленими обставинами.

При цьому колегія суддів враховує, що ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (ч.7 ст.170 ЦПК України) в порядку ст. 192 Сімейного кодексу України.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_2 не зазначив про наявність письмової заяви неповнолітнього ОСОБА_3 та копій квитанцій про сплату платежів, висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши доказам належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що обставини на які посилається заявник не є нововиявленими.

Крім того, письмова заява неповнолітнього ОСОБА_3 не є допустимим доказом у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із змісту апеляційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені в заяві представника заявника обставини у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України не є нововиявленими обставинами та, відповідно, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова