ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/365/17 Номер провадження 22-ц/814/396/19Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Тесленко Т.В., із складанням повного тексту судового рішення - дата не вказана,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 08.07.2008 року в розмірі 81803,11 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного кредитного договору б/н від 08.07.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

ОСОБА_2 умови договору належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 08 липня 2008 року в розмірі 81803,11 грн., що складається з кредиту - 7786,43 грн., відсотків - 66383,20 грн., пені та комісії - 3500,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3883,48 грн.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1600 грн.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що договір б/н від 08 липня 2008 року між нею та Банком є нікчемним, оскільки договір споживчого кредиту у письмовій формі між сторонами укладено не було. ОСОБА_2 вказує, що заява №060553625 не містить даних про видачу кредитної карти, її вид, строк дії та даних про суму кредиту, тобто між сторонами не було погоджено усіх істотних умов кредитного договору, він є неукладеним та не створює жодних правових наслідків.

Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, позивачем в односторонньому порядку змінювалися умови договору б/н від 08 липня 2008 року, а саме збільшено кредитний ліміт з 800.00 грн. до 8000,00 грн. та збільшено відсотки за користування кредитними коштами. Вважає, що Банк не надав доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 кредитних коштів. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості вважає, неналежним доказом у справі.

Вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за усним договором б/н від 08 липня 2008 року відсутні, оскільки строк дії вказаного договору закінчився 07 липня 2009 року, а з позовом Банк звернувся лише в лютому 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 81803,11 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 7786,43 грн., заборгованості за відсотками - 666383,20 грн., пені та комісії - 3500 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3883, 48 (а.с. 4-6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено наявність заборгованості у визначеному розмірі.

Колегія судів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н про надання банківських послуг, який складається з Заяви клієнта № 060553625, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів. Відповідач ознайомилася з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримала карту НОМЕР_1, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на вказаній заяві.

Згідно договору б/н від 08 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Пунктом 3.2, та 3.3 кредитного договору Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, на підставі чого, кредитний ліміт було збільшено до 8000.00 грн.

Пунктом 5.4 сторони визначили, що погашення відсотків за кредитом проводиться щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на кредитній карті.

Пунктом 9.12 вказаного договору сторони погодили, що він діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на новий строк.

З вказаних умов договору слід дійти висновку, що сторони визначили, що строк погашення кредиту в повному обсязі настає не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на кредитній карті, якщо одна зі сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору.

На підставі вказаного договору ОСОБА_2 було видано кредитні карти НОМЕР_1 від 08 липня 2008 року зі строком дії до грудня 2011 року та НОМЕР_2 від 22 грудня 2011 року із строком дії до квітня 2015 року.

З виписки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 наданими Банком кредитними коштами користувалася починаючи з 22 липня 2008 року та періодично вносила кошти на погашення заборгованості, здійснивши останній платіж на суму 300 грн. 25 лютого 2014 року.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриавтБанк», заборгованість за кредитом, станом на 31.01.2017 року на загальну суму складає 81803,11 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 7786,43 грн., заборгованості за відсотками - 666383,20 грн., пені та комісії - 3500 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3883, 48 (а.с. 4-6).

Відповідач, заперечуючи заборгованість у вказаному в позові розмірі, не спростувала належними та допустимими доказами відсутність заборгованості по тілу кредиту, яка визначена у розрахунку наданому банком у розмірі 7786,43 грн. та підтверджується рухом коштів по картковому рахунку.

В свою чергу, здійснюючи нарахування заборгованості по процентам позивач використав процентну ставку, яка не була передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Під час укладення кредитного договору сторони погодили розмір процентної ставки - 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, проте погоджена сторонами договору процентна ставка, позивачем була збільшена, а саме: 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34, 80%, та 01 квітня 2015 року - у розмірі 43,20 %.

Пунктом 5.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право в односторонньому порядку здійснювати зміну тарифів та інших невідємних умов обслуговування рахунків. При цьому банк, про введення змін повинен проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно вимог статті 1056-1 ЦК України кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки за договором б/н від 08 липня 2008 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії карти - 30 квітня 2015 року та відповідно строку кредитування, банком нараховувалися відсотки на залишок заборгованості за кредитом. Проте, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач в односторонньому порядку, з порушенням умов договору і положень закону, збільшив проценту ставку, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а саме до 30 квітня 2015 року, розрахувавши їх розмір за узгодженою між сторонами процентною ставкою - 30,00 % річних.

Розраховуючи розмір відсотків, що підлягають стягненню, колегія суддів бере за основу наступну формулу: [Сума боргу] ? [Ставка (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів].

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуРозрахункова ставка (% у рік)Сума до сплати
01.09.201429.09.2014297 786.4330185.58
30.09.201401.10.201427 786.433012.80
30.10.201431.10.201427 786.433012.80
28.11.201430.11.201437 786.433019.20
28.12.201430.12.201437 786.433019.20
31.12.201430.01.2015317 786.4330198.38
31.01.201505.02.201567 786.433038.40
06.02.201527.02.2015227 786.4330140.79
28.02.201503.03.201547 786.433025.60
04.03.201527.03.2015247 786.4330153.59
28.03.201531.03.201547 786.433025.60
01.04.201530.04.2015307 786.4330191.98
Всього: 1 023.91

З урахуванням того, що заборгованість за відсотками до 31 серпня 2014 року склала 3006,43 грн. та з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 1023,91 грн., тому загальна сума заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню складає 4030,34 грн.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача пені та комісії у розмірі 3500 грн., оскільки таке стягнення фактично спричинило подвійну відповідальність за порушення одного зобов'язання.

При цьому, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії.

Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст. 61 Конституції України, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із відповідача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Колегія суддів вважає що, стягненню підлягає штраф (фіксована частина) 250.00 грн. + 5% процента складова від розміру задоволених позовних вимог, що становить - 590,83 грн., оскільки умови його стягнення визначені в Заяві та Умовах і Правилах надання банківських послуг, з якими позичальник при укладені договору була ознайомлена.

Таким чином, ОСОБА_2 повинна сплатити АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 7786,43 грн., заборгованість за відсотками у сумі 4030,43 грн., штраф (фіксована частина) 250.00 грн. та 590,83 грн. (процента складова від розміру задоволених позовних вимог), що разом становить 12657,69 грн.

Доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі про те, що підписання нею заяви не є договором про надання споживчого кредиту є помилковими, оскільки своїм підписом на заяві відповідач погодилась, що вказана заява, Пам'ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, складають між нею та Банком кредитний договір. Крім того, укладений між сторонами договір відповідає порядку укладення договорів приєднання відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що банком не було доведено факт надання їй кредитних коштів, також спростовуються матеріалами справи. Розрахунок заборгованості та виписка по рахунках по банківських картках НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відображає всі банківські операції по вказаних картках, які здійснювалися позичальником ОСОБА_2, зокрема, оплата товару у магазинах, зняття готівки у банкоматі, списування коштів за мобільний зв'язок, перекази коштів з рахунку на рахунок, тощо, що вказує на те, що відповідач користувалася кредитними коштами наданими банком.

Не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог доводи ОСОБА_2 про те, що Банк пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно умов договору сторони погодили, що строк повернення кредитних коштів в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на кредитній карті. У справі встановлено, що на підставі кредитного договору б/н від 08 липня 2008 року, ОСОБА_2, було видано кредитні карти, остання зі строком дії до квітня 2015 року, останній платіж на погашення заборгованості позичальником було здійснено 25 лютого 2014 року. З даним позовом Банк звернувся 17 лютого 2018 року, тобто строк позовної давності позивачем пропущено не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскільки рішення суду скасовано, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги Банку задоволено на 15,5%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 248,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 п. 2 ст. 374, ч. 1 п. 3, 4 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 липня 2008 року, у сумі 12657,69 грн. (дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень 69 коп.), яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7786,43 грн., заборгованість за відсотками у сумі 4030,43 грн., штраф (фіксована частина) 250.00 грн. та 590,83 грн. (процента складова від розміру задоволених позовних вимог),

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 248,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль