Провадження №2/592/907/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом з представником підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.01.2008 року. Окрім позивача у вказаній квартирі зареєстрований її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2009 році відповідач переїхав проживати до своєї дружини та з того часу в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не проживає. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 більше року без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні, а його реєстрація позбавляє ОСОБА_1 можливості в повній мірі реалізувати своє право власності на нього, зокрема, оформити субсидію, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідача ОСОБА_3 вона знає з 2000 року. Не бачила його на протязі десяти років, він не проживає разом з матерью ОСОБА_1, мешкає у друужини в іншому районі м. Суми. Квартиру залишив добровільно, його речей в квартирі немає. Зі слів позивача, її син нічого не сплачує за комунальні послуги, але залишається зареєстрованим. З матерью він не спілкується на протязі тривалого часу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач є її рідною тіткою, а відповідач двоюрідним братом. ОСОБА_1 бажає виписати сина з квартири, оскільки він в квартирі не проживає з 2009 року, його речей в квартирі немає. Відповідач зовсім не спілкується з матерью, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. Мешкає з дружиною по вул. М. Вовчок в м. Суми.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, свідків, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири серія ВКЕ №055866 від 17.01.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим А.О. (а.с.3).

З Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.10.2018 року вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Враховуючи викладене, беручи до уваги покази свідків, а також те, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що ОСОБА_3 більше одного року, без поважних причин, не проживає в квартирі АДРЕСА_1, однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що позбавляє позивача можливості отримати субсидію і тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним їй майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_3, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

09 квітня 2019 року складено повне судове рішення.

Суддя І.М. Фоменко