Провадження № 2/344/1940/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого -судді: Шамотайла О.В.

секретаря- Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту спільного проживання та про визнання права власності на спадкове майно (1/2 частину квартири), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд до відповідача із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, який помер 08.09.2009 року, та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 152/5 в порядку спадкування, як спадкоємця четвертої черги.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що вона протягом тривалого часу (з 01.03.1959 року по 10.11.1987 року) проживала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, а після розірвання шлюбу ОСОБА_1 продовжувала проживати з ОСОБА_2, у цивільному шлюбі в одній квартирі, як подружжя до смерті ОСОБА_2, який помер 08.09.2009 року.

Після його смерті позивач фактично вступила в управління спадковим майном, однак оформити право власності не змогла, оскільки нотаріус вказав, що на день смерті шлюб між спадкодавцем та позивачем був розірваний.

На підставі наведеного позивач звернувся у суд із даним позовом, який просить задоволити із підстав наведених у ньому.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву, якою вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, справу просив розглядати у відсутності позивача та його представника.

Представник Івано-Франківської міської ради подав до суду заяву, якою просив справу розглядати у відсутності представника, та вказав, що при винесенні рішення сторона покладається на розсуд суду. Заперечень чи відзиву від відповідача не надходило.

В судовому засіданні 12.03.2019 року була допитана свідок ОСОБА_4 (НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 152/6), яка показала суду, що є сусідкою позивача, знає її від свого народження, знала також і ОСОБА_2, який помер 08.09.2009 року, вказала, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2, як сімя, тобто чоловік і дружина, разом ходили гуляти, в магазин, до церкви. Свідку не було відомо, що вони розлучені і вона вважала їх чоловіком та дружиною. Також в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_5 (НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька м. Івано-Франківська, вул. Івасюка 30/33), яка вказала, що позивач є її мамою, а ОСОБА_2, який помер 08.09.2009 року батьком. Вказала, що батьки разом проживали однією сімєю, розлучення було «формальним», метою якого було намагання отримати квартиру, позивач понесла всі витрати по похованню ОСОБА_2, а також залишила на кладовищі поряд із могилою ОСОБА_2 місце для себе. Батько свідка - ОСОБА_2 після розірвання шлюбу інших співмешканок не мав, натомість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю в одній квартирі, разом ходили на роботу на завод.

За таких обставин, коли свідки підтвердили факт спільного проживання у цивільному шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд встановив, що дані особи проживали спільно у цивільному шлюбі.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, а також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.12.1994 року обміняли належну їм на підставі права власності квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва вулиці - Радянська) в м. Івано-Франківськ на квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва вулиці - Радянська) в м. Івано-Франківськ, що належала ОСОБА_6 на праві власності (а.с.3), і набули в рівних долях право власності на квартиру АДРЕСА_2 (колишня назва вулиці - Радянська) в м. Івано-Франківськ, яке зареєстрували 26.12.1994 року (а.с.4).

Встановлення факту спільного проживання має для позивача юридичне значення, а саме для подальшого оформлення своїх прав на спадкове майно, а тому суд вважає, що вимогу про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільному шлюбі однією сімєю з 23.12.1994 року по 08.09.2009 року - слід задоволити.

П. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Дослідивши інші, наявні у матеріали справи докази, суд встановив, що на час смерті ОСОБА_2 позивач по справі ОСОБА_1 проживала із ними та вела спільне господарство, інших спадкоємців після його смерті немає, однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом не представляється можливим, оскільки на день смерті спадкодавця шлюб між покійним та ОСОБА_1 був розірваний (лист №1247/02-14 від 08.04.2019 року з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори)

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК ( 435-15 ) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК ( 435-15 ) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Посилання на те, що сторона відповідача покладається на розсуд суду при вирішенні позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою м. Івано-Фроанківськ, вул. Незалежності 152/5 в порядку спадкування, як спадкоємця четвертої черги.

На підставі наведеного, та ст. ст. 174, 328, 392, 1218, 1226, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, жительки м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 152/5) та ОСОБА_2 з 23.12.1994 року по 08.09.2009 року

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, жительки м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 152/5) право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності 152/5 в порядку спадкування, як спадкоємця четвертої черги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Шамотайло О.В.