Справа № 161/3331/19
Провадження № 2/161/1551/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

26.02.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача про зняття арешту накладеного на майно.

Позов мотивував тим, що випадково йому стало відомо про накладення арешту на його майно, в тому числі і заборону на відчуження майна. Проте ніяких судових позовів до нього не було предявлено, боржником він не є, виконавчих проваджень щодо нього не відкрито. Даний арешт був накладений випадково, шляхом часткового спів падіння анкетних даних особи боржника «Бугай Микола Володимирович». Відмінністю у відомостях є лише РНОКПП, який вказано НОМЕР_1 (РНОКПП позивача НОМЕР_2).

З отриманих відомостей стало відомо про існування судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, в ході виконання якого накладено арешт на нерухоме майно боржника (1/2 квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2В.)

Однак, з реєстру виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень в яких боржником є ОСОБА_2 немає, а відкриті провадження станом на день звернення з даним позовом до суду були закінчені.

Дані обставини порушують його майнові права як власника на свій розсуд розпоряджатися майном.

На підставі викладеного, просив суд зняти арешт, накладений Постановою Другого ВДВС Луцького МУЮ (старший державний виконавець Барановська С.Т.) АА №958257 від 22.02.2011, зняти заборону на все нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 10934277) щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 27.02.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

У встановлений строк, відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У ст.12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

З викладених в позовній обставин вбачається, що на майно позивача накладено арешт, що позбавляє останнього права вільно, на власний розсуд розпоряджатися ним. Арешт накладений безпідставно, через допущену помилку шляхом часткового спів падіння анкетних даних боржника ОСОБА_2

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З доданої до матеріалів справи копії паспорта громадянина України виданого на імя ОСОБА_2 встановлено, що позивач народився 04 лютого 1989 року в м. Київ (а.с. 4-6). Позивач зареєстрований і проживає в м. Київ.

Позивачу присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на день звернення з позовом до суду боржником у виконавчому провадженні не був і не являється (а.с. 11), підстави накладення арешту на його майно відсутні.

З Інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, серія номер паспорта МЕ 658697 вбачається, що постановою Другого ВДВС Луцького МУЮ, АА №958257 від 22.02.2011 накладено арешт 1/2 квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2

З даного витягу встановлено співпадіння анкетних даних особи в частині імені (прізвище, імя та по батькові) та номера паспорта.

Однак, як стверджує позивач ОСОБА_2 він не є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доказів, які б стверджували, що накладений арешт на вищевказану квартиру, відповідно до постанови Другого ВДВС Луцького МУЮ, АА №958257 від 22.02.2011, порушує права позивача суду не надано. Окрім того, сам позивач не заперечує того факту, що дана квартира не є його власністю.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_2 ставить перед судом вимогу про зняття арешту зі всього майна, що належить йому, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, при цьому не конкретизує якого саме, і не надав доказів накладення арешту на його майно.

Суду не надано жодних доказів, що діями відповідача порушено права позивача. В судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження»,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції (м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-А, ) про зняття арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.04.2019

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій