Справа № 146/1853/18
Провадження № 22-ц/801/721/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 146/1853/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 31 січня 2019 року у м. Томашполі суддею цього суду Скаковською І. В., дата складання повного тексту рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи його тим, що 01 липня 2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них 29 грудня 2017 року народилася донька ОСОБА_5, яка проживає разом із матірю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач працює офіційно в Томашпільському відділі поліції, отримує високий дохід і може надавати позивачу допомогу, проте ухиляється від свого обовязку по утриманню дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, чим порушує її права, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України.

Пославшись на вказані обставини та на те, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доходів не отримує, згоди щодо розміру участі відповідача в матеріальному утриманні дружини сторони не дійшли, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на своє утримання в розмірі ј від усіх доходів, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів доходів (заробітків), щомісячно до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 29 грудня 2020 року включно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 17 грудня 2018 року.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права, неповне зясування усіх обставин, які мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 195766 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01 липня 2017 року, про що зроблено актовий запис № 14 (а. с. 7).

Під час шлюбу у них 29 грудня 2017 року народилася донька ОСОБА_5, про народження якої видано свідоцтво серії І-АМ № 380466 (а. с. 6).

Відповідно до довідки № 466 від 14 грудня 2018 року, виданої Виконавчим комітетом Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, ОСОБА_3 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі своєю матірю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_8, дочкою ОСОБА_5, братом ОСОБА_8 Мікітою Юрійовичем (а. с. 8).

14 грудня 2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області видано довідку № 1244 про те, що ОСОБА_3, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на обліку у Томашпільскому РУСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860,00 грн на місяць (а. с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Суд першої інстанції, встановивши вказані вище обставини, зокрема, що позивач потребує матеріальної допомоги, малолітня дитина сторін у справі проживає разом із матірю, враховуючи працездатний вік відповідача, який має фізичну можливість надавати допомогу на утримання дружини, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення у звязку з тим, що судом не враховано, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі ј від усіх його доходів, оскільки апелянтом не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що ОСОБА_4 може надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції положень ст. 182 СК України до спірних правовідносин по суті заявлених позовних вимог апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки права та обовязки подружжя по утриманню визначені положеннями ст. ст. 75-91 глави 9 СК України, а ст. 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів на дитину.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

ОСОБА_9

Текст постанови виготовлено 18 квітня 2019 року.