КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/21889/17

провадження № 22-ц/824/5312/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - БугаєнкаЮрія Миколайовича

та апеляційну скаргу генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» - Кривцуна Віктора Віталійовича

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у складі судді Осаулова А.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 жовтня 2016 року у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля відповідача ОСОБА_2 марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Після дорожньо-транспортної пригоди водії обох автомобілів за спільною згодою оформили повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому відповідач ОСОБА_2 визнав свою вину.

Указував на те, що 24 червня 2016 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено два договори добровільного страхування: договір комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ.008219 (договір страхування «Розумний захист»); та договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № AZ.AI.9721271 (договір страхування «Автозахист»). Предметом договорів страхування є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем НОМЕР_3 2011 року виготовлення. Страхова сума визначена у розмірі 50 000,00 грн.

На виконання умов договору страхування позивачем були надані ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» усі документи для визнання вказаного випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. На замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був складений звіт, згідно з яким визначено ринкову вартість автомобіля позивача та вартість відновлювального ремонту. Так, 24 листопада 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було виплачено позивачу розмір страхового відшкодування у сумі 13 949,84 грн.

Однак, не погодившись з таким розрахунком страхового відшкодування, позивач посилався на висновок експерта №8976 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 02 лютого 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту станом на час дорожньо-транспортної пригоди складає 50 675,69 грн. Таким чином, на думку позивача, суму страхового відшкодування було невірно розраховано, а тому ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» має доплатити різницю між лімітом відповідальності та сплаченою частиною страхового відшкодування, а ОСОБА_2 відшкодувати збитки, враховуючи недостатність страхового відшкодування.

З урахуванням уточнення позовних вимог представник позивача ОСОБА_5 просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування за договором комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, № RZ.008219 у сумі 36 050,16 грн. та стягнути з ОСОБА_2 збитки у розмірі 675,69 грн. Окрім того, просила стягнути з відповідачів судові витрати на проведення експертизи у розмірі 6 259,00 грн. та 640,00 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 198,24 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 6 259,00 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти матеріальних збитків у розмірі 675,69 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 19 лютого 2019 року представник ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Бугаєнко Ю.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у повному обсязі, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», враховуючи звіт №PZU/3921/16, умови договору страхування «Розумний захист» та інші документи по справі склало страховий акт від 23 листопада 2016 року та розрахунок страхового відшкодування до нього, на підставі якого було виплачено страхове відшкодування на користь позивача в сумі 13 827,63 грн. з урахуванням зносу та з відрахуванням податку на додану вартість. Уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неврахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні розміру відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу позивача, що призвело до порушення прав страховика.

Також, не погоджуючись з рішенням, 19 лютого 2019 року генеральний директор ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» Кривцун В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення в частині стягнення сум, а саме: стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача 9 074,16 грн. невиплаченого страхового відшкодування; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 22 070,06 грн. матеріальних збитків; змінити розподіл витрат за проведення експертизи та судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам; стягнути з позивача на користь ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО»судовий збір, що сплачений за подання апеляційної скарги.

Уважає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає зміні. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, тобто відповідача ОСОБА_2, застрахована у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО». Враховуючи вказане, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася з відповідною вимогою до ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» про сплату суми страхової виплати у розмірі 13 827,63 грн., яка 27 червня 2017 року була перерахована. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції всупереч положенням ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не врахував висновки судової автотоварознавчої експертизи та стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу, що є неприпустимим та порушує умови договору страхування.

15 березня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1, в якому останній просить апеляційну скаргу генерального директора ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» Кривцуна В.В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача слід брати до уваги суму без урахування фізичного зносу у розмірі 50 675,69 грн., отже, ураховуючи те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не у повному обсязі було сплачено позивачу страхове відшкоджування, то з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 33 198,24 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 30 жовтня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_4, в м. Дніпро по вул. В.Великого, порушив ПДР та спричинив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_5, яким керувала ОСОБА_7 та який належить на праві власності позивачу. Після ДТП водії обох автомобілів за спільною згодою оформили Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому ОСОБА_2 визнав свою вину.

На виконання договору страхування позивачем були надані ПрАТ СК «ПЗУ Україна» усі документи для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в силу положень договору страхування, дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 30 жовтня 2016 року із застрахованим транспортним засобом, визнано страховим випадком, визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає до сплати - 13 827,63 грн. та виплачено вказані кошти позивачеві, що підтверджується платіжним дорученням № 48156 від 23 листопада 2016 року (а. с. 133, т. 1).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 24 червня 2016 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та позивачем укладений Договір № RZ008219 комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться.

Відповідно до пункту 8.3 вищевказаного договору застрахованим транспортним засобом є VOLKSWAGEN PASSAT CC, д.н.з. НОМЕР_5, 2011 року випуску.

Згідно Звіту № PZU/3921/16 від 14 листопада 2016 року № 3921/16-173576 вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля НОМЕР_6 в результаті його пошкодження при ДТП складає 17 193,16 грн., з урахуванням ПДВ на запасні частини, матеріали пофарбування). Сума страхового відшкодування відповідно до вказаного звіту склала 13 827,63 грн., яке було виплачено позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність винної у вчиненні ДТП особи ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Кредо», ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у порядку статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до ТДВ СК «Кредо» з відповідною вимогою про сплату 13 827,63 грн. Така сума коштів була перерахована ТДВ СК «Кредо» на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 7289 від 27 червня 2017 року.

З матеріалів справи убачається, що підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду стала незгода з розміром виплаченого страхового відшкодування, а також проведення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» оцінки пошкоджень внаслідок ДТП транспортного засобу позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Таким чином, під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля станом на час ДТП з урахуванням фізичного, а також вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на час проведення експертизи з урахуванням фізичного зносу автомобіля на час ДТП.

Виходячи з того, що згідно пояснень позивача надати експерту на огляд автомобіль не можливо, оскільки він відремонтований, суд просив проводити експертизу по наявним у справі матеріалам.

Таким чином, згідно висновку експерта № 8976 від 02 лютого 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_6 внаслідок його пошкодження в ДТП станом на час ДТП (30 жовтня 2016 року) з урахуванням фізичного зносу автомобіля на час ДТП складає 25 753,71 грн., в тому числі ПДВ на запасні частини: 2 154,10 грн.; вартість відновлювального ремонту VOLKSWAGEN PASSAT CC, д.н.з. НОМЕР_5 внаслідок його пошкодження в ДТП станом на час проведення експертизи (01 лютого 2018 року) з урахуванням фізичного зносу автомобіля на час ДТП складає 33 161,93 грн., в тому числі ПДВ на запасні частини: 2 851,92 грн.

З матеріалів висновку убачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного значення коефіцієнту фізичного зносу складає: 50 675,69 грн. Разом з тим, при розрахунку вартості відновлювального ремонту експертом застосовано коефіцієнт фізичного зносу: 0,6585.

Застосовуючи коефіцієнт фізичного зносу експерт, ураховуючи матеріали справи, виходив з того, що згідно акту огляду транспортного засобу від 30 жовтня 2016 року, де інший експерт у присутності ОСОБА_1 зазначив про наявність попередніх пошкоджень та існування слідів відновлювального ремонту панелі боковини задньої.

Статтею 29, пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Договір страхування № RZ008219 від 24 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», передбачає відшкодування збитків, які розраховуються виключно з урахуванням фізичного зносу автомобіля (п. 11.10.2 Загальних умов страхування).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.38 Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики передбачені винятки стосовно використання зазначених вимог: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Таким чином, не зважаючи на те, що судова автотоварознавча експертиза проводилася без огляду експертом транспортного засобу, пошкодженого у ДТП, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів уважає, що судовим експертом Таракановим Ю.Ю. було правильно застосовано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля з огляду на наявність в матеріалах справи протоколу технічного огляду, в якому експертом було зазначено про наявні пошкодження, що передбачені пунктом 7.39 Методики, який було складено у присутності позивача та ним підписано.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відхилення висновку експерта в частині вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу такого автомобіля станом на час ДТП та неврахування коефіцієнту фізичного зносу при обчисленні суми відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що питання, поставлені експерту при призначенні судової автотоварознавчої експертизи, були сформульовані саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми відновлювального ремонту станом на час ДТП та станом на час проведення експертизи.

Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Таким чином, ураховуючи, що згідно експертного висновку сума відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу станом на час ДТП складає 25 753,71 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 2 154,10 грн., а розмір сплаченого страхового відшкодування - 13 827,63 грн., тому сума стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 має складати 9 771,98 грн. (25 753,71 грн. - 2 154,10 грн. - 13 827,63 грн. = 9 771,98 грн.).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню частина несплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 771,98 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, залишивши поза увагою норми статей 29, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення Договору добровільного страхування та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, помилково не урахував при визначенні суми відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу коефіцієнт фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» частини несплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 198,24 грн., що призвело до ухвалення в цій частині незаконного рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду в частині стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 198,24 грн. на стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» частини несплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 771,98 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи убачається, що сторона позивача, змінивши підстави позову та зменшивши позовні вимоги, просила стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 36 050,16 грн., а з ОСОБА_2 - збитки у розмірі 675,69 грн.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, оскільки стороною позивача заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у розмірі 675,69 грн., колегія суддів з огляду на вимоги статті 13 ЦПК України позбавлена можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити питання про стягнення з ОСОБА_2, як з винної у вчиненні ДТП особи, суму збитків більшу, ніж це визначено у позові.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судовий збір за подання позовної заяви, стягнутий судом першої інстанції з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1, підлягає зменшенню з 640 грн. до 115,20 грн., а витрати на проведення експертизи - з 6 259 грн. до 1 201,95 грн.

З ОСОБА_1 на користьПрАТ СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 787,20 грн.

З ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 576,30 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - БугаєнкаЮрія Миколайовичата генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» - КривцунаВіктора Віталійовича - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - змінити.

Зменшити суму частини несплаченого страхового відшкодування, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1, з 33 192,24 грн. до 9 771,98 грн., суму судового збору з 640 грн. до 115,20 грн. та витрати на проведення експертизи з 6 259 грн. до 1 201,95 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 787,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО»судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 576,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна