Справа № 604/893/18
Провадження № 2/604/13/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року сел. ОСОБА_1

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідача

ОСОБА_1 селищної ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7, ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_1 селищної ради, а також рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6 у серпні 2018 року звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_1 селищної ради, а також рішення про державну реєстрацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 квітня 2003 року, вона стала власницею домоволодіння у с. Жеребки, вул. С.Стрільців, 41, Підволочиського району Тернопільської області, яке належало раніше ОСОБА_8

На підставі акту про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 21 липня 1970 року, та рішення виконавчого комітету Жеребківської сільської ради від 10 липня 1970 року № 15, було виділено 900 м.кв. земельної ділянки.

Після набуття нею права власності на вказане домоволодіння рішенням Жеребківської сільської ради від 10 червня 2004 року № 62 вказану належну їй присадибну ділянку було збільшено до 0,25 га за рахунок земель запасу сільської ради.

Посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної їй присадибної земельної ділянки, виділеної ще попередньому власнику ОСОБА_8 для будівництва індивідуального жилого будинку, в результаті чого її ширина від проїжджої вулиці зменшилась на 5 метрів, як і в кінці цієї ділянки, що загалом складає понад 0,12 га.

Рішенням Державного реєстратора ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7 від 15 травня 2018 року на підставі рішення ОСОБА_1 селищної ради № 2150 від 11 квітня 2018 року, незаконно, без погодження нею зовнішніх меж, було оформлено право власності на належну ОСОБА_3 присадибну земельну ділянку разом із самовільно захопленою ним частиною належної їй присадибної земельної ділянки площею понад 0,12 га.

Вважає, що незаконними діями відповідачів порушені її Конституційні права, а тому просить визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_1 селищної ради № 2150 від 11 квітня 2018 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,2091 га, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задоволити. Крім того, пояснили, що згідно плану забудови садиби від 30 червня 1967 року вбачається, що попередньому власнику ОСОБА_9 було виділено земельну ділянку площею 900 м.кв. Разом з тим, рішенням Жеребківської сільської ради від 10 жовтня 2004 року № 62 їй було збільшено площу для обслуговування будинку та прибудинкової території до 0,25 га. Вважає, що верхня частина її ділянки повинна складати 15 метрів від дороги, хоча в дійсності, як убачається із акту обстеження складеного комісією Жеребківської сільської ради та висновку експерта іі ширина є значно меншою, оскільки її сусід ОСОБА_3 самовільно захопив частину присадибної ділянки у звязку з чим межа проходить по стіні житлового будинку. Також вважають, що судами попередніх інстанцій не було взято до уваги той факт, що їй було виділено земельну ділянку площею 0.25 га. для будівництва та обслуговування належного їй житлового будинку, тобто її площа була збільшена із 0.11 га, до 0.25 га. Крім того, державний реєстратор при оформленні проектної документації та визначення меж в натурі не звернули увагу на той факт, що акт визначення меж земельної ділянки нею не погоджувався, а відтак державний реєстратор не мала права здійснювати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем по справі, а тому заявлені позовні вимоги просять задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 селищної ради заявлені позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що громадяни зацікавлені у приватизації земельної ділянки, які перебувають у їх користуванні, мають право подати заяву до органу місцевого самоврядування. Так, за розглядом заяви відповідача ОСОБА_3, Жеребківською сільською радою від 10 липня 2015 року № 293 прийнято рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості у с. Жеребки та передачу даної земельної ділянки у власність». Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.2500 га по вул. С.Стрільців, 43 у с. Жеребки. Дане рішення ніким не оскаржувалось і являється чинним. Оспорюваним рішенням ОСОБА_1 селищної ради від 11 квітня 2018 року № 2150 було затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості гр. ОСОБА_3 у с. Жеребки по вул.. С.Стрільців, 43 та передачі її у власність. Разом із тим, із довідки старости с. Жеребки, вбачається, що у користуванні ОСОБА_3 станом на 01 січня 2004 року перебувала земельна ділянка площею 0.25 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд, однак при виготовленні технічної документації конфігурація площі зменшилась до 0,2091 га., а тому рішенням затверджено технічну документацію із меншою площею ніж та, яка йому належить, оскільки конфігурація площі не дозволяла її збільшити. Вважає, що позивачем не наведено належних доказів, які б свідчили про порушення її прав, а рішення органу місцевого самоврядування прийнято у спосіб та відповідно до діючого Законодавства. Разом з тим, просить не брати до уваги посилання позивача ОСОБА_6 на те, що її виділено для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,25 га, оскільки відсутні будь-які відомості щодо розміщення даної земельної ділянки, не вказана її адреса, а також не виділено її в натурі на місцевості. Також, вказане рішення не відповідає містобудівній документації, оскільки збільшено її розмір із 0,09 га до 0,025 га. Вважає безпідставним посилання позивача на відсутність її підпису погодження зовнішніх меж присадибної земельної ділянки із гр. ОСОБА_3З, оскільки у випадку відмови від підпису суміжного землекористувача, складається акт, що знаходиться у технічній документації і не являється підставою для прийняття селищною радою рішення. Вказаний спір щодо відновлення меж та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою уже був предметом розгляду Підволочиським районним судом ще у 2008 році і судове рішення залишено в силі судами вищих інстанцій, а тому посилання позивача на ті ж самі обставини, які вже досліджувались судами попередніх інстанцій, зокрема акту обстеження та висновку експерта є безпідставними, оскільки судом надано їм оцінку. За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та пояснили, що почав проживати на земельній ділянці, котра належала його бабусі. Свій будинок будував з 1987 року на старому фундаменті, а інші прибудови у 90-х роках і попередні сусіди не мали до нього жодних претензій. Після придбання позивачем домоволодіння, остання висловлює постійні претензії з приводу захоплення її частки земельної ділянки. Позивач раніше зверталась із позовом до Підволочиського районного суду, у якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання розібрати самовільно збудовану надвірну будівлю на земельній ділянці, що знаходиться у її користуванні. У задоволенні позовних вимог було відмовлено і дане рішення було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Тому з даного приводу уже був спір, який вирішений судом. З того часу він не здійснював жодних добудов, не відступав та не захоплював меж земельної ділянки, якою користується позивач по справі. Більше того, у його користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0.25 га, хоча після проведення обмірів її площа стала меншою до 0,2091 га., при тому, що позивач користувалась земельною ділянкою з меншою площею ніж він. З часу виділення йому земельної ділянки він нею користується, частини землі, що належить сусідньому землекористувачу ОСОБА_6 не захоплював та меж не порушував. Крім того, позивачем не наведено жодних доказів, котрі б слугували підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування про виділяння йому земельної ділянки, а обставини, на які посилається, позивач уже досліджували у інших судових рішеннях, а тому у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_10 реєстратор ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7 в судове засідання повторно не зявилась, хоча подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при прийнятті рішення покладається на думку суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши надані докази у повній сукупності, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :

Відповідно до приписів ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Підволочиського районного суду від 07 серпня 2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачу ОСОБА_6 на підставі договору дарування серії ВАЕ № 803353 від 01 квітня 2003 року належить домоволодіння по вул. С.Стрільців, 41 у с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області.

Згідно свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, котра була придбана позивачем ОСОБА_6, плану забудови, а також акту відведення в натурі присадибної земельної ділянки, попередньому власнику була виділена земельна ділянка площею 900 м.кв. в натурі із розбивкою на місцевості і зазначенням меж.

Рішенням Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 62 від 10 червня 2004 року позивачу ОСОБА_6 надано земельну ділянку із запасу сільської ради в межах села для ведення особистого селянського господарства площею 0.30 га та присадибної ділянки площею 0.25 га.

Судовим рішенням також досліджено висновок експерта Тернопільського відділення КНДСЕ № 2602 від 08 січня 2008 року, з якого встановлено, що відповідач ОСОБА_3 користується земельною ділянкою розміром 0.222 га., хоча по записах кадастрових книг Жеребківської сільської ради, повинен користуватися ділянкою розміром 0.25 га. Тобто відповідач ОСОБА_3 фактично користується ділянкою, яка майже на 0.3 га менша від належної йому. Площа розміру ділянки відповідача ОСОБА_11 зазначена також у довідці ОСОБА_1 державного районного архіву, згідно господарських книг якої за 1963-1965 р.р. значиться господарство ОСОБА_12 правонаступником якої являється відповідач, користується земельною ділянкою розміром 0.26 га., з них під будівлями 0.01 га з них під жилими 0.006 га., огород 0.25 га.

У своєму рішенні суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_6 фактично користується ділянкою у більшому розмірі, а відповідач ОСОБА_3 навпаки користується ділянкою у розмірі, меншому, ніж мав би користуватися відповідно до правовстановлюючих документів.

Суд у своєму рішенні критично віднісся до висновку земельної експертизи в частині самозахоплення відповідачем земельної ділянки позивача ОСОБА_6, оскільки такий висновок ґрунтувався на припущеннях і спростований дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні доказами, зокрема і показами самого експерта, котра ствердила, що такий висновок вона зробила із заміру ширини ділянки ОСОБА_11, і в викривленості межі, яка згідно планів мала би бути прямою. Разом з тим, фактичних площ земельних ділянок вона не вимірювала. Також, суд вважає необґрунтованим акт розгляду межового спору від 20 червня 2007 року, оскільки комісія не взяла до уваги правовстановлюючих документів щодо земельних ділянок сторін, виходили лише із замірів ширини, не провівши замірів загальних площ. Різниця у ширині ділянки само по собі не доводить зменшення чи збільшення розміру земельної ділянки в цілому, а також і не доводить факт захоплення частини цієї ділянки.

Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 30 вересня 2008 року та ухвалою Верховного суду України від 06 березня 2009 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Разом із тим, у даному судовому засіданні, позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_1 селищної ради № 2150 від 11 квітня 2018 року, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права приватної власності ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 0,2091 га, по вул. С.Стрільців у с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області.

Окрім обставин, що були предметом розгляду та досліджувались судами при розгляді справи за позовом ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, як на підставу скасування оспорюваного рішення, позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не було взято до уваги рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10 червня 2004 року, згідно якого позивачу ОСОБА_6 виділено присадибну земельну ділянку площею 0.25 га., а відтак її площа значно збільшилась, а також, те що позивач ОСОБА_6 не погоджувала меж прийому-передачі межових знаків при виготовленні та затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,2091 га та передачу її у власність відповідачу по справі.

З приводу посилання позивача ОСОБА_6, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не врахували того, що їй було виділено 0.25 га. присадибної ділянки, для обслуговування будинку у якому проживає, суд зазначає наступне :

Так, рішенням Жеребківської сільської ради № 62 від 10 червня 2004 року позивачу ОСОБА_6 виділено із земель запасу сільської ради в межах села для ведення особистого селянського господарства площею 0.30 га, та присадибної ділянки пл. 0.25 га.

Судами попередніх інстанцій під час вирішення справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою звернуто увагу на рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10 жовтня 2004 року, та надано йому відповідно правову оцінку, а саме те, що позивач на час вирішення спору не представила суду доказів, що вказана земельна ділянка надавалась їй у користування (про встановлення меж у натурі).

Разом із тим, у даному судовому засіданні, на пропозицію суду, позивачем також не надано належних та допустимих доказів щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0.25 га, зазначення її конкретної адреси та визначення меж на місцевості (в натурі), а відтак суд не може взяти до уваги посилання представника позивача на те, що розмір земельної ділянки збільшилась із 0.11 га до 0.25 га саме по вулиці С.Стрільців, 41 у с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області, що саме вона межує із земельною ділянкою відповідача по справі ОСОБА_11 та, що частина даної земельної ділянки самовільно захоплена відповідачем по справі ОСОБА_3

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішення № 62 від 10 червня 2004 року, яким позивачу ОСОБА_6 виділено із земель запасу присадибну земельну ділянку площею 0.25 га, не являється предметом даного спору, є чинним, а тому не позбавляє позивача звернутися до компетентних органів щодо виготовлення технічної документації та визначення меж у натурі (на місцевості).

Щодо посилання позивача ОСОБА_6 як на підставу для визнання недійсним, скасування оспорюваного рішення та державної реєстрації, позаяк воно прийняте селищною радою без погодження із нею зовнішніх меж, суд зазначає наступне :

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, як субєкти права, можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність або ж у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених даним Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема і приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених ст. 122 ЗК України;

За розглядом заяви відповідача ОСОБА_3 Жеребківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області від 10 липня 2015 року № 293 було прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості у с. Жеребки та передачу даної земельної ділянки у власність. Вказане рішення не оскаржувалось та є чинним.

Згідно ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З матеріалів справи встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельної ділянки в натурі на місцевості проводилась ПП «Тернопільський край» ОСОБА_13

Статтями 21, 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» визначено підстави та перелік документів, які подаються заявником та є необхідними для формування земельної ділянки як обєкта цивільних прав та її державної реєстрації.

Разом із тим, відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 25 ЗУ «Про державний земельний кадастр», передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства і відмовляє у здійснені державної реєстрації у випадку знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Крім того, державний реєстратор у відповідного до п. 67,73-74, п.111 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» перевіряє відповідність документів вимогам законодавства.

Таким чином державний кадастровий реєстратор, перевіривши надану йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, виготовленої ПП «Тернопільський край» ОСОБА_13, та не знайшовши будь-яких підстав для відмови державної реєстрації, видав витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-018 від 01 березня 2018 року для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.2019 га по вул.. С.Стрільців, 43 у с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області з присвоєнням кадастрового номера : :02:001:0370.

Відповідно до вимог ст. 24, 26 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради вирішуються відповідно до Закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_6 не погоджувала меж суміжної ділянки із відповідачем ОСОБА_3 у звязку з наявністю спору щодо їх меж у натурі (на місцевості), оскільки вважає, що відповідач самовільно захопив її частину.

Із дослідженої у судовому засіданні технічної документації вбачається, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводилося відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплювалися межовими знаками та були передані відповідним актом під нагляд на збереження власникам землі.

Таким чином, аналізуючи вимоги законодавства, суд дійшов висновку, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору, є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Таким чином не підписання акту погодження меж земельної ділянки не являється підставою для відмови органу місцевого самоврядування про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Вказане вище узгоджується із позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України у справі № 346/4408/15-ц від 18 квітня 2018 року.

Враховуючи вказане, рішенням ОСОБА_1 селищної ради Тернопільської області № 2150 від 11 квітня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості та передачі її у власність площею 0,2091 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :02:001:0370 у с. Жеребки по вул. С. Стрільців, 43 та передано її у власність відповідачу ОСОБА_3

Пунктом 3 вказаного рішення визначено про реєстрацію речового права на земельну ділянку у встановленого законом порядку.

30 липня 2018 року державним реєстратором ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7В внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису про право власності : 26133780;

Відповідно до вимог ст.. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік обставин, через які державний реєстратор відмовляє у ОСОБА_10 реєстрації прав та їх обтяжень. Серед зазначених у даній статті підстав для відмови у державній реєстрації відсутнє посилання на погодження зовнішніх меж земельної ділянки суміжними землекористувачами при прийнятті органом місцевого самоврядування рішення про затвердження технічної документації.

Інших обставин, які б слугували підставою для встановлення та/або перевірки судом правомірності дії Державного реєстратора під час здійснення Державної реєстрації земельної ділянки площею 0,2091 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :02:001:0370 у с. Жеребки по вул. С. Стрільців, 43 у власність громадянину ОСОБА_3, позивачем не наведено.

Таким чином у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації прав та обтяжень спірної земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Зокрема звільняються від доказування обставини, що встановлені відносно певної особи рішенням суду.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, на пропозицію суду позивачем ОСОБА_6 не надано та наведено, а судом не встановлено, будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення прав позивача при прийнятті ОСОБА_1 селищною радою спірного рішення, а також Державної реєстрації права приватної власності відповідача ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 2091 га., по вул.. С.Стрільців, 43 Підволочиського району Тернопільської області. Судом встановлено, що рішення відповідача ОСОБА_1 селищної ради прийнято у межах та у спосіб, що передбачений Законом, підстав для його скасування через обставини, що зазначені позивачем у своїх вимогах відсутні, ґрунтування, на які посилається позивач ОСОБА_6 як підставу для задоволення заявлених нею позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються, дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 294, ч. 4 ст. 295, 360-7 ЦПК України ст.ст. 15, 16, 377, 378, 381, 393, ЦК України, ст. ст. 118, 121, 122, 126, 152, 158, ЗК України, ст.ст. 24, 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст..ст. 5, 6, 8, 21, 24, ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.. 55 ЗУ «Про землеустрій», суд , -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_1 селищної ради, а також рішення про державну реєстрацію відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

Копія вірна :

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_14