Справа № 346/1328/19
Провадження № 2/346/1192/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого- судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки спадкодавці у праві спільної сумісної власності на землю, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 14 червня 2011 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з належної їй частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та частки будинку, які розташовані в м. Коломия по вул. Сніжна,6, а також земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована в м. Коломия по вул. І.Мазепи, 152/1. За життя мати залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу 06 червня 2011 року за № 2381, згідно якого йому, ОСОБА_1 заповіла належну їй частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та частку будинку, які розташовані в м. Коломия по вул. Сніжна,6, а також земельну ділянку для ведення садівництва, яка розташована в м. Коломия по вул. І.Мазепи, 152/1. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103937 від 24 березня 2006 року земельна ділянка, кадастровий номер :28:005:0014, площею 0,10 га, що знаходяться в м. Коломия вул. Сніжна,6, передана у спільну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У вказаному державному акті не зазначено розмір часток кожного з її співвласників. Вказує, що оскільки він на час відкриття спадщини був неповнолітнім, то згідно вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України прийняв вказану спадщину.

З метою оформлення спадщини, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус видав йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину будинку, господарських будівель та споруд , що знаходяться в м. Коломия вул. Сніжна,6 і зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку відмовив, оскільки розмір частки спадкодавці в земельній ділянці не визначений. Просить визначити, що розмір частки спадкодавці ОСОБА_3 в праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :28:005:0014, площею 0,10 га, що знаходиться за адресою м. Коломия вул. Сніжна,6, Івано-Франківської області і передана державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103937 від 24 березня 2006 року для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становив Ѕ її частину.

В судове засідання позивач подав письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила справу слухати у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивача та відповідачки, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 14 червня 2011 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина яка складається, зокрема, з належної їй частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та частки будинку, які розташовані в м. Коломия по вул. Сніжна,6.

5 липня 2018 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_4 позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину будинку, господарських будівель та споруд , що знаходяться в м. Коломия вул. Сніжна,6.(а.с.11) Однак, видати свідоцтво на частку власності на земельну ділянку, що розташована в м. Коломия вул. Сніжна,6., що належала спадкодавцю, нотаріус відмовився, про що 05 липня 2018 року прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавцем не надано документів, які підтверджують виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, або про поділ майна між співвласниками, або про визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності.(а.с.7)

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 103937, виданого ОСОБА_3, на підставі рішення Коломийської міської ради від 25.10.2005 року за № 1976 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в місті Коломия по вул. Сніжна,6, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 280050014. В списку співвласників земельної ділянки зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.10)

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до п. 3.4 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2».

Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок,будівлю або споруду, що перебувають у власності,користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок,будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину,на якій вони розміщені,без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то вразі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою,на якій вони розміщені,на тих самих умовах і втому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже, частка кожного із співвласників становить по 1 /2.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що: «Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбаливідповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.»

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 280050014) за адресою: м. Коломия вул. Сніжна,6, Івано-Франківської області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними та складають по 1/2 у кожного.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частка померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,1000 га, розташованої в м. Коломия вул. Сніжна,6, кадастровий номер № кадастровий номер 280050014 становила 1/2 ідеальної частки.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 369, 370, 372, 1216, 1261 ЦК України та керуючись 197-200, ст.ст.206 ч.1,247ч.2 ,239,263,264,265,268,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір частки спадкодавці ОСОБА_3 в праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :28:005:0014, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою м. Коломия вул. Сніжна,6, Івано-Франківської області і передана державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103937 від 24 березня 2006 року для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становила 1/2 частину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.