КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №704/503/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4820/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року (суддя Цокол Л.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду в Черкаській області про стягнення коштів з державного бюджету,

встановила:

у квітні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з держави України в особі Державної казначейської служби України з коштів з державного бюджету у сумі 39 585грн 20коп. у відшкодування заборгованості по соціальним виплатам.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2013 року за результатами розгляду його адміністративного позову зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплатити йому з 18 січня 2011р. основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та доплату пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених за цей період виплат.

Позивач посилався на те, що 6 серпня 2015р. було видано виконавчий лист № 704/351/15-а, на підставі якого державним виконавцем 25 серпня 2015р. відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення, однак через відсутність коштів у пенсійного фонду кошти у сумі 39 585грн 20коп. були тільки нараховані, але не виплачені, а постановою державного виконавця від 21 березня 2017р. виконавчий лист був повернутий йому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважав, що держава не забезпечила перерахування коштів на виконання судового рішення, а відтак виник новий спір, оскільки відсутнє окреме законодавче врегулювання в таких спірних правовідносинах та існує їх нормативна невизначеність.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,

неврахування судової практики Європейського суду з прав людини та того, що відсутні правові механізми виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 23 березня 2015р. Тальнівським районним судом Черкаської області на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2013 року видано виконавчий лист про зобов'язання управління Пенсійного Фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 з 18 січня 2011р. основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та доплату пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених за цей період виплат.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яжуком С.С. від 25 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження (с.с.11).

21 березня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (с.с.13).

Підставою повернення виконавчого документу зазначено відсутність фінансування з державного бюджету УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області та встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника.

ЛистомЗвенигородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області від 10 квітня 2017 року повідомлено, що на виконання рішення суду нараховано 39 585грн 20коп., однак кошти з державного бюджету для здійснення таких виплат, починаючи з вересня 2011 року до органів Пенсійного Фонду не надходили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та наявності Закону, яким визначений порядок виконання судових рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

5 червня 2012 року прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно 1 ч. ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина 2 вказаної норми визначає, що стягувач за рішенням суду про стягнення

коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 3 вересня 2014 року затверджений Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Позивачем суду не надано доказів здійснення ним або державним виконавцем заходів, передбачених вказаними нормативними актами, для виконання судового рішення про виплату йому 39 585грн 20коп., та наявність відмови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, виконати рішення суду, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відсутній правовий механізм виконання рішення суду, а використанні - виявилися неефективними, колегія суддів вважає безпідставними з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк