Справа № 199/1687/19
УХВАЛА

іменем України

16.04.2019 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Перетятько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, належне ОСОБА_2 в межах боргового зобовязання 11600 доларів США.

Заява мотивована тим, що 23.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 11600 (одинадцять тисяч шістсот) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на день звернення до суду становить еквівалент 313316 (триста тринадцять тисяч триста шістнадцять) грн. Проте, майже одразу після того, як ОСОБА_2 (відповідач) отримав від позивача грошові кошти, він перестав спілкуватися з нею, почав ігнорувати всі її телефонні дзвінки та став переховуватися від неї. Після чого позивач зрозуміла, що її просто ошукали та борг їй ніхто повертати не збирається.

Позивач вказує, що добровільно відповідач не збирається виконувати свій обов'язок та до сьогоднішнього дня переховується від неї та від поліції.

На переконання позивача, існує реальна загроза, що відповідач, коли довідається про позов до нього, здійснить відчуження належного йому майна з метою уникнення виконання в майбутньому рішення суду про стягнення з нього боргу, у звязку з чим у заяві заявлено вимогу про накладення арешту на майно, належне ОСОБА_2, в межах суми боргового зобовязання.

Розглянув заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, позивач у своїй заяві зазначає, що існує ризик відчуження відповідачем належного йому на праві власності майна, та просить накласти арешт майно, що належить відповідачу, втім, доказів щодо належності відповідачу на праві власності певного майна, на яке може бути накладений арешт, та співмірності вартості цього майна із позовними вимогами не надано.

З урахуванням наведеного суд за поданою заявою на даний час позбавлений можливості визначитися із співмірністю заявлених заходів забезпечення позову до заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів (п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України) про існування у відповідача на праві власності певного рухомого/нерухомого майна (також і його вартості), що надало би змогу пересвідчитися у співмірності заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, із заявленими позивачем вимогами (стягнення боргу в сумі 313 316 грн.), та яким чином саме цей захід фактично реалізує мету його вжиття, оскільки арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 16 квітня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Апеляційна скарга може бути подана до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В.Спаї