Справа № 297/907/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Берегівського районного суду від 09 серпня 2018 року (головуючий суддя Фейір О.О.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року (згідно календарного штемпелю на поштовому конверті) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі: Товариство) звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-805/039/2008 від 16.07.2008, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 21822,50 доларів США зі сплатою 5,49 % річних на строк до 16.07.2021.

Для забезпечення виконання зобов'язання позичальника за цим кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-805/039/2008 від 16.07.2008.

26.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір відступлення права вимоги б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зокрема щодо кредитного договору № МL-805/039/2008 та договору поруки № SR-805/039/2008 від 16.07.2008.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 26.03.2018 утворилася заборгованість у розмірі 610181,19 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 21531,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 565526,47 гривень; відсотки за користування кредитом в розмірі 1700,13 доларів США, що за курсом НБУ становить 44654,72 гривень.

Посилаючись на дані обставини, Товариство просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 610181,19 грн. та судові витрати.

Рішення Берегівського районного суду від 09 серпня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Дане рішення мотивовано пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

На це рішення подало апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства задовольнити.

Доводи апеляційної скарги Товариства зводяться до того, що вимогу про дострокове виконання кредитного договору 31.08.2009 було направлено первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк», а не новим кредитором ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; також 11.12.2009 було видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру у АДРЕСА_1, у рахунок задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 187 741,58 грн.; оскільки Товариство звернулося з позовом 03.05.2018, вважає, що стягненню підлягають щомісячні платежі, починаючи із 03.05.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити рішення суду без змін, вважаючи, що позивач пропустив строк позовної давності.

Учасники справи та їх представники в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 215-217). Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-805/039/2008 від 16.07.2008, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 21822,50 доларів США зі сплатою 5,49 % річних на строк до 16.07.2021 (а.с.5-12).

Для забезпечення виконання зобов'язання позичальника за цим кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-805/039/2008 від 16.07.2008 (а.с. 13).

26.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір відступлення права вимоги б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зокрема щодо кредитного договору № МL-805/039/2008 та договором поруки № SR-805/039/2008 від 16.07.2008.

Позивач зазначав, що взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, унаслідок чого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» нарахував заборгованість станом на 26.03.2018 у розмірі 610181,19 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом - 21531,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 56526,47 гривень; відсотки за користування кредитом в розмірі 1700,13 доларів США, що за курсом НБУ становить 44654,72 гривень.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до п.п. 1.5.1, 1.5.1.1 кредитного договору № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 повернення відповідної частини кредиту позичальником мало здійснюватись щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку платежів; нараховані проценти також сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами спірного кредитного договору встановлено, що сума кредиту та нарахованих процентів погашається щомісяця рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору (пункт 4 частини № 1 Базові умови кредитування).

Згідно наявної у справі досудової вимоги від 27.08.2009, АТ «ОТП Банк» вимагало від ОСОБА_1 дострокового погашення боргу в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, а саме суму заборгованості у розмірі: 21531,17 доларів США - сума кредиту, 1612,23 доларів США - сума відсотків за користування кредитом, 2418,20 гривень - сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, 75 гривень - сума штрафів (а. с. 59).

Позичальник ОСОБА_1 отримала вказану досудову вимогу про дострокове повне погашення боргу 01.09.2009, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 140).

Дану обставину також визнано позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Відтак, строк виконання основного зобов'язання настав зі спливом 30 календарних днів з дати отримання досудової вимоги - тобто 01.10.2009.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося після спливу визначеного строку внаслідок пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа 444/9519/12) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18, провадження N 310/11534/13-ц).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Відповідачами було подано заяви про застосування позовної давності (а.с.117-129).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в межах строку кредитування є обґрунтованим. Суд встановив, що строк кредитування банк змінив - визначив необхідність повернення заборгованості у повному обсязі до 01 жовтня 2009 року (30 календарних днів з дати отримання вимоги), а тому з наступного дня, у зв'язку з несплатою заборгованості за кредитом, банку стало відомо про порушення його прав щодо неповернення кредиту в повному обсязі та відсотків, пені і штрафів, нарахованих за користування ним.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано належних і допустимих доказів щодо переривання перебігу строків позовної давності.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором № МL-805/039/2008 від 16.07.2008, що нарахована до 01.10.2009 - не підлягає стягнення у зв'язку з пропуском позовної давності.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, внаслідок пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, Банк та в подальшому Товариство не мали права на нарахування відсотків після 01.10.2009, а тому відсутні підстави стверджувати про наявність факту порушення суб'єктивного цивільного права. Тобто, суд першої інстанції помилково застосував позовну давність в частині вимог про стягнення нарахованих процентів після 01.10.2009, оскільки заборгованість за відсотками, що нарахована після 01.10.2009 - є безпідставною.

Посилання скаржника на те, що вимогу про дострокове виконання кредитного договору 31.08.2009 було направлено первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк», а не новим кредитором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - є необгрунтованими.

Вимогу про дострокове погашення кредиту було направлено первісним кредитором й отримано боржником ще до укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору відступлення права вимоги від 26.11.2010. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З вимогою про стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України Товариство не зверталось.

Враховуючи, що за результатом вирішення спору по суті суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення в частині стягнення нарахованих відсотків за період з 01.10.2009 по 26.03.2018, рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, відмовивши у задоволенні позову в цій частині у зв'язку з безпідставністю вимог.

Щодо вимоги про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 колегія зазначає наступне.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Направивши досудову вимогу від 27.08.2009 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, АТ «ОТП Банк», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, і такий строк настав зі спливом 30 календарних днів - тобто 01.10.2009.

АТ «ОТП Банк» протягом шести місяців з позовом до поручителя не звернувся, а отже, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_2 - припинилась.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги (в даному випадку, строк виконання основного зобов'язання настав 01.10.2009, а отже банк мав право звернутись до поручителя з позовом до 31 березня 2010 року), кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Відтак, у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід відмовити у зв?язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення із ОСОБА_1 нарахованих відсотків за період з 01 жовтня 2009 до 26 березня 2018 року, та в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід змінити з підстав, передбачених п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України, та у задоволенні таких вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Рішення Берегівського районного суду від 09 серпня 2018 року в частині відмови у задоволені позову до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та у стягненні відсотків, нарахованих до 30.09.2009 у зв?язку із спливом позовної давності слід залишити без змін

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 09 серпня 2018 року - в частині вирішення вимог про стягнення із ОСОБА_1 нарахованих відсотків за період з 01 жовтня 2009 до 26 березня 2018 року, та в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 - змінити, та у задоволенні таких вимог - відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

В іншій частині рішення Берегівського районного суду від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуюча: Судді: