Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/2530/15-ц

провадження № 61-6681св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Альтернатива»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Соколан Н. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року Кредитна спілка «Альтернатива» (далі - КС «Альтернатива») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2013 року між КС «Альтернатива» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 238, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 6 000 грн 00 коп. зі сплатою 48 % річних та строком повернення кредитних коштів до 09 травня 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 23 травня 2013 року між КС «Альтернатива» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, з кожним окремо, укладені договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язались відповідати за неналежне виконанням позичальником умов кредитного договору № 238.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 01 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5 264 грн 16 коп., яка складається із основного зобов'язання - 3 698 грн 18 коп., та процентів - 1 565 грн 00 коп.

На підставі викладеного КС «Альтернатива» просило суд розірвати кредитний договір від 23 травня 2013 року № 238 і стягнути з боржника та поручителів заборгованість у розмірі 5 264 грн 16 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2016 року у складі судді Зіміна М. В. позовні вимоги КС «Альтернатива» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Альтернатива» заборгованість за кредитом у розмірі 5 264 грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір від 23 травня 2013 року укладений сторонами на строк до 09 травня 2014 року. Позивач не реалізував своє право на звернення до поручителів із вимогою про повернення кредиту протягом шести місяців з цієї дати, а звернувся з відповідним позовом до суду лише 14квітня 2015 року, тому суд дійшов висновку про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. У зв'язку з цим суд відмовив у позові кредитної спілки до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову про дострокове розірвання договору, суд виходив із того, що таке розірвання можливе щодо договору, строк дії якого на час звернення до суду не закінчився. Задовольняючи позовні вимоги КС «Альтернатива» до ОСОБА_1, суд зазначав, що останній належним чином не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів станом на 01 квітня 2015 року у розмірі 5 264 грн 16 коп.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу КС «Альтернатива» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КС «Альтернатива» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь КС «Альтернатива» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 264 грн 61 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у пункті 6 кожного з договорів поруки, укладених між кредитною спілкою та поручителями, сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитна спілка протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. 15 грудня 2014 року кредитна спілка направила поручителям вимоги про повернення кредитних коштів, а тому шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не пропущено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-78цс12, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1844цс15, у яких зазначено, що строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено у межах строку дії поруки. Тому навіть якщо у межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїми процесуальними правами подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 травня 2013 року між КС «Альтернатива» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 238, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 6 000 грн 00 коп., зі сплатою 48 % річних та строком повернення кредитних коштів до 09 травня 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 23 травня 2013 року між КС «Альтернатива» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, з кожним окремо, укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язались відповідати за неналежне виконанням позичальником умов кредитного договору № 238.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 01 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5 264 грн 16 коп., яка складається із основного зобов'язання - 3 698 грн 18 коп. та процентів - 1 565 грн 00 коп.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 09 травня 2014 року включно.

Отже, у межах строку кредитування до 09 травня 2014 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами та, починаючи з 09 травня 2014 року, відповідач мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості (а. с. 19), суди не звернули увагу на те, що проценти за кредитом нараховані кредитною спілкою за період з 06 червня 2013 року до 26 серпня 2014 року, який включає в себе строк після закінчення дії кредитного договору, у зв'язку із цим позовні вимоги КС «Альтернатива» про стягнення процентів за користування кредитом за період з 10 травня по 26 серпня 2014 року у розмірі 530 грн 10 коп. (1 565 грн 98 коп. (проценти, нараховані станом на 26 серпня 2014 року) - 1 035 грн 88 коп. (проценти, нараховані станом на 09 травня 2014 року)) не підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того строк її дії, встановлено договором чи законом, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до пункту 3 договорів поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за основним договором поручитель відповідає перед кредитною спілкою у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

У пункті 5 договорів поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із пунктом 6 договорів поруки порука припиняється також, якщо кредитна спілка протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Отже, принцип свободи договору у спірних правовідносинах реалізовується шляхом погодження сторонами у пунктах 3, 5, 6 договорів поруки трирічного строку дії поруки.

Апеляційний суд правильно встановив характер спірних правовідносин в частині вимог кредитної спілки до поручителів та дійшов обгрунтованого висновку про те, що сторони, укладаючи договори поруки визначили строк дії поруки - протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому кредитна спілка заявила позов до поручителів у межах строку дії поруки.

Разом із цим суд апеляційної інстанції не перевірив правильність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та не звернув увагу на те, що проценти за користування кредитними коштами не можуть нараховуватися після закінчення строку дії кредитного договору, у зв'язку із чим необґрунтовано стягнув проценти за період з 10 травня по 26 серпня 2014 року у розмірі 530 грн 10 коп., а тому рішення суду у цій частині підлягає зміні, шляхом виключення цієї суми із загальної суми заборгованості.

Оскільки умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, то між ними в силу статтей 553, 554 ЦК України не виникає солідарного зобов'язання, тому позовні вимоги кредитора підлягають задоволенню шляхом стягнення боргу солідарно з боржника та кожного поручителя окремо.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 201/14097/14-ц (провадження № 6-923цс16).

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 412 ЦПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду касаційної інстанцій дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду апеляційної інстанції в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника та поручителів на користь кредитної спілки, шляхом виключення із цієї суми процентів, нарахованих поза межами строку дії кредитного договору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Альтернатива» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2013 року № 238 у розмірі 4 734 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 3 698 грн 18 коп., та процентів, нарахованих станом на 09 травня 2014 року, - 1 035 грн 88 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Альтернатива» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2013 року № 238 у розмірі 4 734 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 3 698 грн 18 коп., та процентів, нарахованих станом на 09 травня 2014 року - 1 035 грн 88 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Альтернатива» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2013 року № 238 у розмірі 4 734 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 3 698 грн 18 коп., та процентів, нарахованих станом на 09 травня 2014 року - 1 035 грн 88 коп.

У іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк