Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 595/477/16-ц

провадження № 61-9545св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Космиринська сільська рада Бучацького району Тернопільської області, відділ Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року в складі судді Федорончука В. Б. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Космиринської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області, про визнання незаконними та скасування наказів, договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що Головним управлінням Держгеокадастру неправомірно, без узгодження з Космиринською сільською радою, Ковбасу В. В. надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою та передано йому у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах с. Космирин Бучацького району Тернопільської області і відноситься до земель комунальної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні будь-які факти порушення прав позивача у зв'язку із прийняттям рішення Космиринської сільської ради від 09 серпня 2015 року № 364 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 серпня 2016 року рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з неправомірною видачею наказів та укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки, порушено право ОСОБА_3 на землю.

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 22 червня 2015 року № 19-1751/14-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» у власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (рілля) за межами населеного пункту натериторії Космиринської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 02 жовтня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченим нотаріально, та з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням Космиринської сільської ради що 09 серпня 2015 року № 364 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Кругольці в с. Космирин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні будь-які факти порушення прав позивача у зв'язку із прийняттям рішення Космиринської сільської ради від 09 серпня 2015 року № 364 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки це рішення спрямоване виключно на оформлення проектної документації із землеустрою та припиняє свою дію в часі з моменту державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, тому не є підставою для набуття права власності на землю.

Суд установив, що позивач не є власником або користувачем спірної земельної ділянки в розумінні статей 79-1, 116, 118, 125, 126 ЗК України, статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки у матеріалах справи відсутні докази формування земельної ділянки площею 0,2500 га з присвоєнням кадастрових номерів (проектної документації із землеустрою), державної реєстрації земельної ділянки як об'єкта цивільних прав (витягу з ДЗК про земельну ділянку) та документи, що підтверджували б право власності на цю земельну ділянку, рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Суд не встановив обставин формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, на яку згідно з рішенням Космиринської сільської ради Бучацького району Тернопільській області від 09 серпня 2015 року № 364 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Кругольці в с. Космирин. Це не дає можливості встановити, що предметом спору є саме земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1), яку ОСОБА_5 отримав безоплатно у приватну власність, а пізніше власником якої згідно з договором купівлі-продажу став ОСОБА_6

Позивач відповідно до статті 391 ЦК України, статей 152, 158 ЗК України не наділена правом вимоги про визнання незаконними та скасування наказів щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5, адже не є ні власником спірної земельної ділянки, ні землекористувачем.

Суд не встановив будь-яких фактів порушень прав позивача, які виникли у неї на підставі рішення Космиринської сільської ради від 09 серпня 2015 року № 364 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи доводи про існування у позивача перешкод у приватизації земельної ділянки через наявність спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України 2004 року кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд вважав недоведеними позивачем тих обставини, що у неї виникло право на земельну ділянку та у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання її права на земельну ділянку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик