Справа № 405/7027/18
Провадження №2/405/1272/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді: Іванової Л.А.
при секретарі: Тюпі Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу №405/7027/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, вказавши на його обґрунтування,що 17.08.2014 року між нею (позивачем) та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Плоско-Забузькою сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області.Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , при цьому, 05.12.2014 року шлюб між нею (позивачем) та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.12.2014 року, актовий запис №058884 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського району управління юстиції у Кіровоградській області.
Зазначила, що малолітній син ОСОБА_4 з народження проживає разом з нею (позивачем), а в період виконання нею службових обов`язків перебування на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 , - дитина проживає з бабусею ОСОБА_5 та прабабусею ОСОБА_6 .
Також позивач зазначила, що з самого народження дитини. Відповідач ОСОБА_2 , який є батьком дитини, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідав дитину, життям, розвитком та здоров`ям сина не цікавився. Вказала, що ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 .
Крім того, зазначила, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 , та вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 01.10.2015 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України до 1-го року тримання в дисциплінарному батальйоні, з 02.10.2015 року відбував покарання в в/ч НОМЕР_4 , однак в подальшому, на підставі висновку ВЛК був звільнений від відбування покарання у зв`язку з непридатністю до військової служби та 22.01.2016 року вибув до Вільнянсько-Добровеличківського обласного міського військового комісаріату Кіровоградської області для постановки на облік.
Окрім того, згідно з даними Командування Національного військово-медичного клінічного центру ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.10.2015 року по 28.10.2015 року у відділенні невідкладної хірургії та з 09.11.2015 року по 21.01.2016 року перебував у клініці психіатрії з палатами для наркологічних хворих НВМКЦ «ГВКГ».
Більш того, відповідно до наданої ГУНП в Миколаївській області Очаківського відділу поліції інформації, в провадженні СВ Очаківського ВП ГУНП перебувають матеріали кримінального провадження від 07.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та виконуються слідчо-розшукові заходи щодо ОСОБА_2 .
Позивач також зазначила, що вона має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя малолітнього сина ОСОБА_4 , крім того, вона (позивач) працює у військовій частині НОМЕР_2 на посаді офіцера групи моніторингу інформаційного простору та протидії, середньомісячний дохід за місяць становить 9 504 грн.
З огляду на викладене вище, та враховуючи, що малолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з нею (позивачем), а також з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 165, ч.2 ст.166Сімейного кодексу України,позивач ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до паспорту громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 21.11.2018 року, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву, яка зареєстрована в суді 11.02.2019 року за вх.№3311, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик в судові засідання за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а саме: АДРЕСА_1 , в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, враховуючи, що відповідно до інформації Плоско-Забузької сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, сільській раді не відомо місце перебування та місце проживання ОСОБА_2 , який значиться зареєстрований за зазначеною вище адресою, при цьому, з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач не скористався наданим йому правом на участь в судовому засіданні, заявлення клопотань, надання суду пояснень чи заперечень проти позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Браілова К.В. (діє на підставі довіреності від 05.06.2018 року) в судове засідання подала заяву, яка зареєстрована судом 11.02.2019 року за вх.№3211, в якій просила розглянути цивільну справу без участі представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, проти позовних вимог позивача про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, - не заперечувала.
Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 05 грудня 2014 року про що складено відповідний актовий запис за №24 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського районного управління юстиції у Кіровоградській області 05 грудня 2014 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 , при цьому, свідоцтво видано на ім`я ОСОБА_8 , якій після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (в період шлюбу з ОСОБА_2 позивач мала прізвище « ОСОБА_9 »).
Судом також встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 26 березня 2015 року складено відповідний актовий запис за №9 та виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кіровоградського району 26 березня 2015 року видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .
Батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - ОСОБА_2 , в графі «Мати» - ОСОБА_8 .
При цьому, відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.
З наявних у справі доказів, судом не встановлено, що сторони подавали до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Крім того, встановлено, що позивач 23 липня 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , про що складено відповідний актовий запис №389, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_11 ».
Окрім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування Соколівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 25.06.2018 року №02-41/585 орган опіки та піклування Соколівської сільської ради, враховуючи рішення комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Соколівської сільської ради від 21 червня 2018 року вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з підстав ухилення ОСОБА_2 від виховання та утримання дитини ОСОБА_4 .
Більш того, як вбачається з заяви ОСОБА_2 , справжність підпису якогопосвідчено державним нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської областіЧорною Л.С., зареєстровано в реєстрі за №182, ОСОБА_2 довів до відома всіх, кого це стосується, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.
Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.
До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.
Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Як на правову підставу для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивач посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 , проживаючи окремо від дитини, самоухилився від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її (дитини) життям, здоров`ям та розвитком, не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, в свою чергу, вона (позивач) не перешкоджала відповідачу у його спілкуванні з дитиною, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини.
Зазначені позивачем підстави для позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Відповідно до інформації Центрального управління Військової служби правопорядку (по м.Києву і Київській обл.) №91/00/1804 від 12.04.2018 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_7 старший солдат ОСОБА_2 , засуджений ленінським районним судом м.Кіровограда за вироком суду від 01.10.2015 року за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України до 1-го року тримання в дисциплінарному батальйоні з 02 жовтня 2015 року відбував покарання у військовій частині НОМЕР_4 . З грудня 2015 року по січень 2016 року старший солдат ОСОБА_2 .
Утримувався в спеціальній палаті при Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» Міністерства оборони України під час проходження лікування. По закінченню лікування Військово-лікарською комісією старший солдат ОСОБА_2 на підставі вимог ст.18Б, 36Б, 10В графи 2 розкладу хвороб був визнаний не придатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час. На підставі висновку Військово-лікарської комісії за рішенням Дарницького районного суду міста Києва старший солдат ОСОБА_2 був звільнений від відбування подальшого покарання та, 22 січня 2016 року вибув до Вільнянсько-Добровеличківського обласного міського військового комісаріату Кіровоградської області для постановки на облік.
Крім того, відповідно до інформації Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області від 23.04.2018 року №4510/67-2018 в провадженні СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000022 від 07.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України під час досудового розслідування якого встановлено, що 20.12.2017 року військовослужбовець в/ч НОМЕР_8 матрос ОСОБА_2 не з`явився вчасно у вказану військову частину та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 27.02.2018 року, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до вказаної військової частини.
Зазначені вище обставини в сукупності певним чином характеризують особистість відповідача та його поведінку.
З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до його гідності, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод йому у спілкуванні з дитиною, оскільки такі в судовому засіданні судом не встановлені і докази цьому відсутні, та прийняття участі у його вихованні та виконання своїх батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини.
Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки включають в себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
При цьому, враховуючи малолітній вік дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час розгляду справи виповнилося три повних роки, та, на переконання суду, в зазначеному віці дитина не може самостійно висловити свою думку з приводу вирішення питання про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього (дитини), суд визнав недоцільним вислуховувати думку малолітньої дитини в судовому засіданні.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини ОСОБА_4 , які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача ОСОБА_2 , який є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов`язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов`язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до абз.7 п.16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
В свою чергу, судом відзначається, що позивач ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, а також стягнути з відповідача на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України,розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу їїматері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до положень якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, приймаючи до уваги, що на теперішній час малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у відповідача платника аліментів інших дітей, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, на підставі чого суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів з відповідача, які (аліменти) слід розуміти як витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку та виховання дитини, реалізації її здібностей, на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача аліментів в розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня звернення позивача з позовом до суду, тобто з 11 жовтня2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
При цьому, судом також відзначається, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, заінтересовані особи не позбавлені можливості звертатисядо суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частинісуми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішення питання про судові витрати по справі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який сплачено позивачем при пред`явленні позову до суду з заявленими вимогами про позбавлення батьківських прав, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимоги про стягнення аліментів, приймаючи до уваги, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явленні до суду позову про стягнення аліментів.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відносно малолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_10 , аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_10 ,судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_9 , на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.
Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147- VІІІ від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова