Дата документу 16.04.2019 Справа № 335/1262/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1262/18 Провадження №22-ц/807/937/19
Головуючий в 1-й інстанції - Воробйов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення виготовлено 16.11.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 червня 2014 року між ним та ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" було укладений кредитний договір № GР-6469127, відповідно до якого ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" надав позивачу кредитні кошти в сумі 11002,20 гривень, під 9 відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до 17 червня 2018 року. 17 січня 2018 року позивачу стало відомо, що 11 січня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. відкрито виконавче провадження № 55507867, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 30 травня 2017 року, про стягнення з нього на користь ПАТ "Перший український міжнародний банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 18123 гривні 09 копійок, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7376 гривень 52 копійки; прострочена заборгованість за комісією - 5050 гривень 02 копійки; прострочена заборгованість за процентами - 1936 гривень 12 копійок; строкова заборгованість за сумою кредиту - 3625 гривень 68 копійок; строкова заборгованість за комісією - 113 гривень 85 копійок; строкова заборгованість за процентами - 20 гривень 90 копійок; а також плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 600 гривень. Позивач ОСОБА_5 вважає, що виконавчий напис № 2539 від 30 травня 2017 року вчинене з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки жодної вимоги від відповідача про погашення заборгованості він не отримував, зі складеним розрахунком він не згоден. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса не вказано на підставі яких документів його здійснено, тому не можна встановити безспірність вимог відповідача, у зв'язку з чим позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону.

Крім того, ПАТ «ПУМБ» подав зустрічний позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором у розмірі 16 987,26 гривень. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач зазначив, що 17.06.2014 року між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал " та ОСОБА_5 підписано пропозицію укласти кредитний договір № GP -6469127, згідно з яким відповідачу видано кредит у сумі 11002,20 гривень, з яких 10038,50 гривень для рефінансування заборгованості, 963,70 гривень для оплати договору страхування, строком на 48 місяців до 16.06.2018 року з процентною ставкою у розмірі 9 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35 % зі сплатою заборгованості згідно з графіком. Відповідач, починаючи з 21.07.2014 року припинив виконання зобов'язання за кредитним договором. 19.07.2016 року ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до ПАТ "ПУМБ". ПАТ " ПУМБ" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ "Банк Ренесанс Капітал". 17.04.2017 року відповідачу надсилалася письмова вимога про погашення заборгованості, відповідач вказану вимогу не виконав. Заборгованість відповідача станом на 01.03.2018 року складає 16897, 26 гривень, що становить 9435,18 заборгованість за кредитом, 1520,88 гривень заборгованість за процентами, 5941,20 гривень заборгованість за комісійною винагородою. Позивач по зустрічному позову просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 суму заборгованості у розмірі 16897,26 гривень та судовий збір у розмірі 1762 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року, позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особи приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16897 гривень 26 копійок та судовий збір у розмірі 1762 гривень.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, суд першої інстанції помилково не застосував до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором строк позовної давності, про який заявляв апелянт, і крім того, допустив подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки не скасованим на разі залишається виконавчий напис про стягнення заборгованості за період з 11.05.2016 року по 11.05.2017 року та за рішенням суду стягнута заборгованість з 18.03.2015 року по 18.06.2018 року. Вказує, що судом не враховані підстави наведені в первісному позові для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_5 17.06.2014 підписано пропозицію укласти договір (оферта) про укладення кредитного договору № GP -6469127, згідно з яким відповідачу видано кредит у сумі 11 002,20 грн., з яких: 10 038,50 грн. - для рефінасування заборгованості, 963,70 грн. - для оплати договору страхування; строком на 48 місяців, тобто до 16.06.2018, з процентною ставкою у розмірі 9% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35%.

19.07.2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" є правонаступником усіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал", що підтверджується випискою та Статутом.

На баланс ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" була передана заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором.

Відповідач 17.04.2017 направив позивачу письмову вимогу (повідомлення) від 10.04.2017 № 213, у якій повідомив, що відповідач є правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", та запропонував погасити всю заборгованість, яка станом на 10.04.2017 становила 17 941,93 грн. Направлення вимоги позивачу підтверджується п.13 списку № 150--54 згрупованих поштових відправлень листів з оголошенню цінністю, в якому зазначено про направлення листа на ім'я ОСОБА_5 зі штрих - кодом поштового відправлення № 833. Згідно з даними сайту ДП "Укрпошта" поштове відправлення № 833 було вручено адресату особисто 20.04.2017.

Позивач вказану вимогу не виконав. У зв'язку з цим відповідачем прийнято рішення стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису.

Суд першої інстанції підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не встановив, а тому, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовив.

Щодо зустрічного позову ПАТ "ПУМБ" суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_5 починаючи з 21.07.2014 року припинив виконання зобов'язання за кредитним договором № GP -6469127 від 17.06.2014 року укладеним між ПАТ Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_5 17.04.2017 року відповідачу надсилалася письмова вимога про погашення заборгованості, відповідач вказану вимогу не виконав, у зв'язку з чим станом на 01.03.2018 року має заборгованість у розмірі 16897, 26 гривень, що становить 9435,18 заборгованість за кредитом, 1520,88 гривень заборгованість за процентами, 5941,20 гривень заборгованість за комісійною винагородою. Суд першої інстанції, вважав позовні вимоги ПАТ "ПУМБ" законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду попередньої інстанції.

Судом встановлено, що дійсно між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_5 17.06.2014 підписано пропозицію укласти договір (оферта) про укладення кредитного договору № GP -6469127, згідно з яким відповідачу видано кредит у сумі 11 002,20 грн., з яких: 10 038,50 грн. - для рефінасування заборгованості, 963,70 грн. - для оплати договору страхування; строком на 48 місяців, тобто до 16.06.2018, з процентною ставкою у розмірі 9% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35%.

19.07.2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" є правонаступником усіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал", що підтверджується випискою та Статутом.

На баланс ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал" була передана заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором.

Відповідач 17.04.2017 направив позивачу письмову вимогу (повідомлення) від 10.04.2017 № 213, у якій повідомив, що відповідач є правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", та запропонував погасити всю заборгованість, яка станом на 10.04.2017 становила 17 941,93 грн.

Позивач вказану вимогу не виконав. У зв'язку з цим відповідачем прийнято рішення стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису.

Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Суд попередньої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не звернув уваги на необхідність у таких спорах перевірки обсягу документів наданих кредитором нотаріусу, які стали підставою для вчинення напису, а такі документи суду не надавались і він їх не витребовував.

З наданих суду апеляційної інстанції нотаріусом Гамаль І.М. документів вбачається, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: вищезазначеної заяви банку №74 номера від 11.05.2017 року за підписом представника банку; копії пропозиції укласти договір (оферта) про укладення кредитного договору № GP-6469127 від 17.06.2014; виписки з рахунку за вказаним договором на одному аркуші з зазначенням лише сум заборгованостей загальних за тілом кредиту, відсотками, комісією без їх детального розрахунку; виписки з ЄДРПУО банку; копії витягу з статуту банку та документів на представника.

Як встановлено судом, між сторонами не укладався окремий кредитний договір, а було заповнено лише пропозицію укласти договір яка разом (за її текстом) з письмовою інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, Умовами та Правилами страхування складають кредитний договір. З цієї лише пропозиції неможливо встановити не лише умови надання кредиту, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувались проценти за користування кредитом, пеня та комісія а і докази його надання.

Проте, при зверненні банку до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням розрахунком сум заборгованості по кредитному договору, що є порушенням п. 2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів.

Вищенаведене свідчить, про відсутність ознаки безспірності заборгованості.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції з врахуванням того, що суд першої інстанції у цій справі прийняв до провадження зустрічний позов банку і в результаті оскаржуваного рішення стягнуто фактична подвійна заборгованість з боржника за договором, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо зустрічного позову.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Банк звернувся з позовом у цій справі 28.02.2018 року (а.с. 32) посилаючись на те, що 17.06.2014 року між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_5 підписано пропозицію укласти кредитний договір № GP -6469127, згідно з яким відповідачу видано кредит у сумі 11002,20 гривень, з яких 10038,50 гривень для рефінансування заборгованості, 963,70 гривень для оплати договору страхування, строком на 48 місяців до 16.06.2018 року з процентною ставкою у розмірі 9 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35 % зі сплатою заборгованості згідно з графіком.

Відповідач, починаючи з 21.07.2014 року припинив виконання зобов'язання за кредитним договором.

19.07.2016 року ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до ПАТ "ПУМБ". ПАТ " ПУМБ" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ "Банк Ренесанс Капітал".

17.04.2017 року відповідачу надсилалася письмова вимога від 10.04.2017 року про погашення всієї заборгованості за договором, відповідач вказану вимогу не виконав (а.с. 39).

Заборгованість відповідача станом на 01.03.2018 року складає 16897, 26 гривень, що становить 9435,18 заборгованість за кредитом, 1520,88 гривень заборгованість за процентами, 5941,20 гривень заборгованість за комісійною винагородою.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності (а.с. 58-59).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Умовами договору передбачено погашення відсотків за користування кредитом періодичними щомісячними платежами, а кредиту в повному обсязі не пізніше закінчення строку дії договору.

Відповідач, починаючи з 21.07.2014 року припинив виконання зобов'язання за кредитним договором.

Однак банк, як в період дії договору, так і в межах загально строку позовної давності, що вже встановлено в цій справі захистив своє порушене право шляхом звернення 11.05.2017 року з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, який і був вчинений і до ухвалення цього судового рішення не був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, у банку були відсутні підстави для звернення до суду з цим позовом раніше, оскільки він скористався можливістю встановленою законом щодо позасудового шляху задоволення свої вимог.

Тому, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо тіла кредиту.

У цій справі банк заявив вимоги про стягнення заборгованості лише у межах загального строку позовної давності розрахувавши заборгованість за процентами та комісійною винагородою за останні три роки до подачі позову до суду.

Крім того, як встановлено банк змінив строк дії договору направивши 17.04.2017 року на адресу відповідача письмову вимогу про погашення всієї заборгованості, тому після цієї дати у банку припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 17.04.2017 року, а тому починаючи із зазначеної дати банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 18.04.2017 не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_5 на користь банку ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк"підлягають стягненню 9435 гривень 18 копійок заборгованості за тілом кредиту та 1312 гривень 53 копійки заборгованості за процентами за виключенням 208 гривень 35 копійок заборгованості за процентами, які нараховані банком поза межами дії договору.

Вказані висновки відповідають висновкам викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 року у аналогічній справі №647/390/16-ц, провадження №61-33001св18.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Так, Банк звертаючись до суду та посилаючись на те, що умовами договору передбачено плату у вигляді комісійної винагороди, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Ухвалюючи цю постанову апеляційний суд зазначає про неможливість з вказаних підстав задовольнити вимоги банку щодо стягнення комісії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 30 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 18123 гривні 09 копійок, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7376 гривень 52 копійки; прострочена заборгованість за комісією - 5050 гривень 02 копійки; прострочена заборгованість за процентами - 1936 гривень 12 копійок; строкова заборгованість за сумою кредиту - 3625 гривень 68 копійок; строкова заборгованість за комісією - 113 гривень 85 копійок; строкова заборгованість за процентами - 20 гривень 90 копійок; а також плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 600 гривень.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () заборгованість за кредитним договором № GP-6469127 укладеним 17 червня 2014 року у загальному розмірі 10747 гривень 71 копійка, що складається з 9435 гривень 18 копійок заборгованості за тілом кредиту та 1312 гривень 53 копійки заборгованості за процентами.

В решті позову, а саме щодо стягнення 208 гривень 35 копійок заборгованості за процентами та 5941 гривень 20 копійок за комісійною винагородою - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 квітня 2019 року

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков