Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 554/14426/15-ц

провадження № 61-35852св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» на рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2016 року у складі судді Тімошенко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол США строком до 10 липня 2032 року із сплатою 11,99 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 того ж дня укладений договір поруки строком до 10 липня 2035 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 29 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 79 843,80 дол США, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 54 582 дол США та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 25 261,80 дол США, яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів солідарно, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 125,69 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрьського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк, звернувшись до суду з цим позовом у грудні 2015 року, пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач та перебіг якого слід рахувати з наступного місяця після несплати позичальником щомісячного платежу, а саме з червня 2009 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк, рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що банк, звернувшись до суду з цим позовом у грудні 2015 року, пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач та перебіг якого слід рахувати з наступного місяця після несплати позичальником щомісячного платежу після реструктуризації заборгованості, а саме з грудня 2010 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Верховного Суду, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з врахуванням того, що позичальник сплачував передбачені договором платежі до листопада 2012 року, банк не звертався до нього з вимогою про погашення заборгованості, позивач не пропустив строк позовної давності щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості, а тому має право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів в межах цього строку, починаючи з листопада 2012 року.

У червні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що у зв'язку з порушенням графіку платежів за кредитним договором, умови якого передбачають дострокове повернення споживачем коштів в разі прострочення зобов'язання, термін повернення кредиту змінюється, і саме з цього моменту (червень 2009 року) починається відлік строків позовної давності, які пропустив банк.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року провадження за вказаною касаційною скаргою передано до Верховного Суду, а ухвалою від 21 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол США строком до 10 липня 2032 року із сплатою 11,99 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 того ж дня укладений договір поруки строком до 10 липня 2035 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 29 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 79 843,80 дол США, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 54 582 дол США та заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 25 261,80 дол США, яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів солідарно, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 125,69 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за ним (пункт 10.5 договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 10 липня 2032 року (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа наступного місяця (пункт 4.1 договору).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк, звернувшись до суду у листопаді 2015 року, пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач та перебіг якого слід рахувати з наступного місяця після несплати позичальником щомісячного платежу після реструктуризації заборгованості, а саме з грудня 2010 року.

Цей висновок суду є передчасним з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У справі що переглядається, установлено, що відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року).

Як вбачається з умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язалась сплатити кредит частинами кожного місяця, тобто умовами кредитного договору від 10 липня 2007 року встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. Сторонами визначено строк повернення кредиту - до 10 липня 2032 року, останній платіж боржник сплатив 07 листопада 2012 року (а.с. 5-8), даних про вимогу банку повернути кредит достроково матеріали справи не містять, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу у листопаді 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що пропуск банком строку позовної давності щодо щомісячних платежів не є наслідком застосуванню цього строку до усієї суми заборгованості, а лише може бути підставою для відмови у позові щодо стягнення щомісячних прострочених платежів, до яких такий строк сплив.

Таким чином у справі, яка переглядається, встановивши, що строк кредитного договору сторонами встановлений до 10 липня 2032 року, а позивач звернувся про стягнення усієї суми заборгованості у листопаді 2015 року, висновок суду про сплив строку позовної давності щодо усієї суми заборгованості за кредитом є помилковим.

При цьому суд апеляційної інстанції вважаючи, що останній платіж був сплачений позичальником у 2010 році, не перевірив та не спростував доводів банку щодо погашення останнім заборгованості у 2012 році та не дослідив належним чином розрахунок кредитної заборгованості.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив усіх доводів сторін, зокрема щодо сплати позичальником заборгованості у 2012 році, й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, не сприяв всебічному й повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з'ясуванні таких обставин.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, зокрема щодо погашення позичальником заборгованості у 2012 році, та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта