ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 614/562/16-ц

провадження № 61-669 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Борівська районна державна адміністрація Харківської області, Першотравнева сільська рада Борівського району Харківської області,

третя особа - приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року в складі судді Гуляєвої Г. М. і на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року в складі колегії суддів Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Борівської районної державної адміністрації Харківської області, Першотравневої сільської ради Борівського району Харківської області, в якому просив поновити його порушене право на отримання земельної частки (паю) шляхом визнання права на включення до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на отримання земельної частки (паю), який міститься в Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю від 16 лютого 1998 року серії НОМЕР_1, виданого колективному сільськогосподарського підприємству «Світанок», правонаступником якого є приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»; визнати право ОСОБА_4 на отримання земельної частки (паю) розміром 12,2 умовних кадастрових гектар із земель запасу та державного резервного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Першотравневої сільської ради як особі, яка є членом КСП «Світанок».

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що з 01 жовтня 1996 року він працював на посаді скотаря в КСП «20-річчя Жовтня», яке 16 лютого 1997 року в зв'язку з реорганізацією було переіменоване на КСП «Світанок».

16 лютого 1998 року КСП «Світанок» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1.

У списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на отримання земельної частки (пай), який міститься в Додатку № 1 до вканого Державного акта, ОСОБА_4 відсутній.

01 квітня 2000 року КСП «Світанок» у зв'язку з реорганізацією переіменоване на ПСП «Агрофірма «Світанок».

07 лютого 2001 року ОСОБА_4 звільнений з посади скотаря ПСП «Агрофірма «Світанок» на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Позивач уважає, що оскільки станом на 16 лютого 1998 року був членом КСП «Світанок», він має бути включений до списку осіб - членів КСП «Світанок», які мають право на земельну частку (пай).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що на момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок»Державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_4 не був членом колективного сільськогосподарського підприємства, а тому право на отримання земельної частки (паю) в нього відсутнє.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 грудня 2017 року ОСОБА_4 з пропуском строку на касаційне оскарження подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року залишено зазначену касаційну скаргу без руху для подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На виконання вказаної ухвали ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суди не врахували, що на момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок»Державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_4 працював скотарем на вказаному підприємстві, а тому має право на включення до списку осіб - членів КСП «Світанок», які мають право на земельну частку (пай) та на отримання земельної частки (паю).

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з 01 жовтня 1996 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу скотаря КСП «20-річчя Жовтня», яке 16 лютого 1997 року в зв'язку з реорганізацією переіменоване на КСП «Світанок», а з 01 квітня 2000 року - ПСП «Агрофірма «Світанок».

07 липня 1997 року ОСОБА_4 звільнений з указаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, а також виключений з членів КСП «Світанок».

01 лютого 1998 року ОСОБА_4 прийнятий скотарем КСП «Світанок» та встановлено випробувальний строк на три місяці. 06 лютого 2001 року звільнений на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

16 лютого 1998 року КСП «Світанок» на підставі рішення Першотравневої сільської Ради народних депутатів від 12 січня 1998 року № 2 виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2, відподвіно до якого в колективну власність передано 8096,1 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва.

У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який міститься в Додатку 1 до зазначеного Державного акта ОСОБА_4 відсутній.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Частиною дев'ятою статті 5 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до пункту 3.6 статуту КСП «Світанок» членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства.

Збори уповноважених членів підприємства затверджують рішення правління підприємства про прийом громадян в члени підприємства і виключення з нього, а також питання пов'язані з виходом з підприємства (пункт 10.3 цього статуту).

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України в указаній редакції встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не надав судам першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що станом на 16 лютого 1998 року він був членом КСП «Світанок».

Правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки на момент отримання КСП «Світанок» Державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_4 не був членом цього сільськогосподарського підприємства.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішеннь - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат