ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/18756/18

Номер провадження 22-ц/816/2684/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи - Сумська міська рада, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Лермонтова Наталія Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сапіча Володимира Михайловича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року в складі судді Алфьорова А.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_2 в частині зазначення її права власності на спадкове майно, а саме: всього житлового будинку «А-1» площею 59,6 кв.м, сараю З-цегляного, душу Ж-дощаного, розташованого по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію.

Свої вимоги мотивував тим, що він разом з батьками ОСОБА_2, ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_6 проживав у належному його бабі ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_1, після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1, єдиним спадкоємцем її майна стала його мати ОСОБА_2 Ще за життя ОСОБА_7, у 1972 році за її згоди, було зроблено самочинну добудову - сіни, які переобладнані у жилу кімнату площею 12,9 кв.м. У подальшому, з метою покращення житлових умов, без отримання відповідних дозволів у домоволодінні було проведено ряд добудов: у 1995 році з його безпосередньою допомогою переобладнано частину горища на мансарду, де облаштовано дві жилі кімнати площею 14,9 кв.м та 12,7 кв.м, приміщення площею 5,4 кв.м; у 2005 році він зі згоди батьків за власні кошти побудував літній душ розміром 1,17х1,44 кв.м, сарай розміром 5,06х8,6 кв.м з погребом.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 01 жовтня 2003 року № 658 надано дозвіл на узаконення самочинно збудованих приміщень, після чого його мати ОСОБА_2 отримала у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 лютого 2004 року. Після смерті батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, мати склала заповіт, за яким спірне домоволодіння разом із побудованими ним приміщеннями заповіла ОСОБА_6

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвокат Сапіч В.М., посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Вважає, що справа розглянута судом першої інстанції без всебічного з'ясування обставин справи, не досліджені докази та у тексті рішення відсутній їх аналіз. Доводить помилковість застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 1241 ЦК України, оскільки позивач на цю норму закону у позовній заяві як на підставу позову не посилався, тому суд допустив порушення вимог ст. 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності та вийшов за межі позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 187 ЦПК України не провів підготовчого засідання по справі, пропустивши стадію цивільного процесу, чим допустив порушення норм процесуального права та обмежив права позивача заявити необхідні клопотання, не з'ясував позицію третьої особи по справі Сумської міської ради. Зазначає, що судом залишено поза увагою факт надання виконавчим комітетом Сумської міської ради дозволу на узаконення самочинно збудованих приміщень особі, яка померла 15 років назад.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем та третьою особою не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Сапіча В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача - адвоката ОСОБА_8, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Першою Сумською державною нотаріальною конторою 12 серпня 1961 року за реєстровим № 1-5525, зареєстрованого в Сумському ООБТІ від 10 лютого 1987 року за реєстраційним № 13728, та Акту прийомки та вводу в експлуатацію житлового будинку від 03 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Ковпаківського райвиконкому м. Суми від 22 грудня 1986 року № 332, ОСОБА_7 належав житловий будинку АДРЕСА_1 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, відкрилась спадщина на вказаний будинок «А-1» (а.с. 16).

03 вересня 2003 року Інспекцією держаного архітектурно-будівельного контрою ВК Сумської міської ради був складений протокол № 103 про порушення містобудівного законодавства громадянкою ОСОБА_2 (побудовано без дозволу виконкому сіни, мансарду, сарай, душову) та винесено Припис, яким їй запропоновано знести або узаконити самовільно побудовані приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14).

14 жовтня 2003 року Сумська міська рада, на підставі рішення виконкому від 07 жовтня 2003 року № 658, надала дозвіл громадянці ОСОБА_7 на узаконення раніше побудованих сіней, мансарди, сараю з погребом під ним, літнього душа (а.с. 15).

02 лютого 2004 року ОСОБА_2 - дочка ОСОБА_7, отримала в Другій Сумській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1, до складу спадкового майна увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 жила площа 59,6 кв.м, з надвірними господарчими та побутовим будівлями: погріб пг - цегляний, вбиральна У - цегляна, гараж Е - цегляний, сарай З - цегляний, душ Ж - дощаний, огорожа № 1-3 - метал.шифер.дерев., та зареєструвала своє право власності на будинок в КП «Сумське МБТІ» 20 серпня 2004 року (а.с. 16, 17).

За даними паспорта місце проживання ОСОБА_1 з 11 вересня 1996 року значиться зареєстрованим по АДРЕСА_1 (а.с. 6 зворт).

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як онук померлої ОСОБА_7, не належить до кола спадкоємців, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині після її смерті.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позов ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_2 в частині визнання її права власності на спадкове майно, а саме: ввесь житловий будинок «А-1» площею 59,6 кв.м, сарай З - цегляний, душ Ж - дощаний, розташовані по АДРЕСА_1, та скасування його державної реєстрації, заявлений з тих підстав, що частина житлового будинку і вказані надвірні споруди були збудовані без отримання відповідних дозволів з його участю та за його кошти вже після смерті спадкодавця за спірним свідоцтвом про право на спадщину - його баби ОСОБА_7, і в силу положень ст.ст. 375, 376 ЦК України є самочинним будівництвом, що відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України не ввійшли до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, вона право власності за життя на це майно не набула, а тому її дочка ОСОБА_2 теж не могла його успадкувати. У зв'язку з отриманням відповідачем обманним шляхом у 2003 році правовстановлюючих документів на добудови на ім'я померлої ще у 1989 році матері, вона незаконно набула у власність частину будинку та господарських споруд, чим порушені його права на об'єкти самочинного будівництва.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 1241 ЦК України, у зв'язку з відсутністю у позивача права на обов'язкову частку у спадщині після смерті баби ОСОБА_7, оскільки позов з цих підстав не заявлявся.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У п. 114. Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Мінюст від 14 червня 1994 року, № 18/5 (яка діяла на момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину) визначено, що державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

У п. 117 цієї Інструкції вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), державний нотаріус вимагає крім правовстановлюючого документа витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась,- довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

З урахуванням цих норм, право на звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 мала її дочка ОСОБА_2, яка постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини і, реалізувавши це право лише у 2004 році, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1, посвідчене нотаріусам Другої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_9

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б стали достатньою підставою для часткового визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_2, видача якого проведена нотаріусом у визначеному порядку та на законних підставах.

Крім того, позивачем не доведено, що видачею цього свідоцтва порушені його права, так як він не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7

Законність правовстановлюючих документів на самочинні забудови у домоволодінні АДРЕСА_1 не є предметом даного спору, тому доводи позивача про отримання їх відповідачем незаконним шляхом колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає.

Слід також зазначити, що ухваливши рішення про проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 20), суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 187 ЦПК України не зазначив про проведення підготовчого судового засідання та не провів таке засідання у порядку, визначеному Главою 3 ЦПК України, чим допустив порушення процесуального законодавства, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через неправильне застосування норм матеріального права, підлягає зміні з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у позові з інших правових підстав, наведених у мотивувальній частині постанови.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сапіча Володимира Михайловича задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у позові ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик