Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 523/16563/16-ц

провадження № 61-34567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року у складі судді Шепітко І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Дрішлюка А. І., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, яку вона на підставі заповіту від 13 грудня 1996 року, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою заповідала на його ім'я. Після смерті матері, він та відповідач, які є синами померлої звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, ОСОБА_8, яка є донькою померлої, відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері, про що написала відповідну заяву нотаріусу.

26 жовтня 2016 року Шоста одеська державна нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Посилаючись на відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документа на Ѕ частини спірної квартири, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері - ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені. Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею квартири 65,3 кв. м, житловою - 36,5 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача виникло право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, оскільки він є спадкоємцем майна померлої відповідно до заповіту, проте відсутність у нього правовстановлюючих документів на спірне майно унеможливило отримання ним свідоцтва про право власності в порядку визначеному Законом України «Про нотаріат».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що Ѕ частини спірної квартири, яку спадкодавець заповідала одному з синів - ОСОБА_6, охоплена заповітом, а тому районний суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача, оскільки інший син померлої - ОСОБА_6 не включений до числа спадкоємців за заповітом. При цьому необізнаність відповідача щодо складання заповіту не є правовою підставою для відмови в позові.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасниікв

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд першої інстанції незаконно відкрив провадження у справі, оскільки подана до суду позовна заява не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України. Відповідач не отримав копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, а тому не міг скористатися правом приймати участь у судових засіданнях, подати заперечення на позов та звернутися до суду із зустрічним позовом. Суд ухвалив заочне рішення у справі без участі позивача та відповідача, що призвело до порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України 2004 року. Крім того, звертає увагу, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, в якій він власними коштами та зусиллями зробив ремонт, при цьому, його брат та сестра не приймали участі в придбанні квартири, проведенні капітального ремонту в ній, не доглядали маму, яка проживала разом із ним у зазначеній квартирі та знаходилася повністю на його утриманні.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року до участі у справі як правонаступника ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, залучено доньку останнього - ОСОБА_5

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що 13 грудня 1996 року ОСОБА_7 склала та нотаріально посвідчила заповіт, за яким усе своє майно заповіла своєму синові - ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

28 квітня ОСОБА_9, яка є донькою померлої, відмовилася від прийняття спадини після смерті ОСОБА_7 відповідно до статей 1261, 1241 ЦК України.

10 травня 2016 року ОСОБА_6 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини.

02 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_6

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірної квартири з тих підстав, що він є спадкоємцем за заповітом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте не зміг її прийняти лише з формальних підстав - відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно, а тому права останнього підлягають захисту в судовому порядку.

При цьому незгода відповідача щодо складання його матір'ю заповіту на ім'я позивача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, а у свою чергу може бути лише підставою для його оскарження в судовому порядку за наявності відповідних правових підстав для цього.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відкрив провадження у справі, не заслуговує на увагу, оскільки відкриваючи провадження у справі суд встановив, що позовна заява подана і оформлена відповідно до вимог статті 119 ЦПК України 2004 року, позивачем сплачено судовий збір та виконані вимоги статті 120 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, в результаті чого позбавив його права на судовий захист своїх прав, не заслуговує на увагу, оскільки відповідачу була направлена судова повістка, ухвала про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», при цьому ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року заяву ОСОБА_6 про скасування заочного рішення ухваленого у цій справі залишено без задоволення з тих підстав, що звертаючись до суду із відповідною заявою відповідач не надав жодних доказів, які б мали істотне значення для прийняття судом іншого, ніж прийнято, судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик