ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/453/19 Справа № 200/9699/17 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (49040, м. Дніпро, ж/м Тополя-1АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість по кредитному договору від 11.12.2010 року в розмірі 63 422 грн. 72 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 25 094 грн. 41 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 13 945 грн. 52 коп., заборгованість по пені 20 886,47 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2996,32 грн., судовий збір в розмірі 1600 грн., а всього 65 022 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з оформленням картки «Універсальна», за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, шо відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором станом на 23 квітня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 63422,72 грн.), яка складається з:

-заборгованості за кредитом 25094,41грн.;

-заборгованості по процентам за користування кредитом 13945,52 грн.;

-заборгованості по пені 20886,47 грн.;

-штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

-штраф (процентна складова) 2996,32 грн.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язань внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язань; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Непогашення відповідачем кредиту та несплата відсотків за користування кредитом є діями, які істотно порушують умови договору та вимоги ст. 525 ЦК України, яка передбачає недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не належним чином виконував взяті на себе зобовязання у зв'язку з чим, утворилась заборгованість за кредитним договором від 11.12.2010 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те що, у заяві не встановлено кредитний ліміт, який бажано отримати, є безпідставними, оскільки кредитний договір підписаний апелянтом власноручно, а тому останній був ознайомлений з усіма пунктами кредитного договору та усвідомлював наслідки своїх дій.

Крім того, ОСОБА_1 з позовними вимогами до банку про визнання недійсним кредитного договору або певних його пунктів до суду не звертався.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази видачі позичальнику кредитної картки, колегія суддів ставиться критично, оскільки як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 відбувалось погашення кредитної заборгованості, що свідчить про згоду останнього з даними умовами кредитного договору.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не встановлено, чи закінчилась дія картки, чи ні, а з позовом до суду ПАТ КБ ПриватБанк звернулось лише у травні 2017 року, тобто з пропуском загальної та спеціальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним у справі доказам і спростовуються розрахунками заборгованості з яких вбачається, що в період з 01.06.2015 року по 23.04.2017 року відповідач здійснював часткове погашення кредиту та проводив зняття кредитних коштів із зазначеної картки, тобто апелянт користувався карткою до 23.04.2017 року включно.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Доводи апелянта про те, що стягнення заборгованості за пенею є незаконними та стягуються за дії, які банк здійснює на власну користь, є безпідставними, оскільки кредитний договір підписаний апелянтом власноручно, а тому останній був ознайомлений з усіма пунктами кредитного договору та усвідомлювала наслідки своїх дій.

Крім того, за весь час розгляду справи відповідачем власних розрахунків заборгованості суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом, про призначення судової експертизи - не заявлено.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_2