ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2095/19 Справа № 210/662/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/662/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерное товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. о 12 годині 52 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг"), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 департаменту з безпеки Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - ОСОБА_3, про надання щорічної відпустки.

Позов мотивовано тим, що позивач з 05.03.2013 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». З 05.01.2016 року по 08.08.2016 року займав посаду заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, а з 09.08.2016 року є понадштатним працівником департаменту безпеки.

12.05.2016 року позивач був ознайомлений з наказом відповідача №555 від 11.05.2016 року «Про внесення змін до організаційної структури департаменту з безпеки» і одночасно отримав попередження №1 про наступне звільнення з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не раніше 08.08.2016 року. Після чого, 05.07.2016 року він звернувся з письмовою заявою до директора департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 про надання невикористаних днів щорічних (додаткової і основної) відпусток за 2014, 2015 та 2016 роки у кількості 56 календарних днів з 05.08.2016 року. Заяву було подано за місяць, відповідно до умов договору №0007 від 05.03.2013 року. Після чого, 14.07.2016 року він був ознайомлений з листом про відмову в задоволені його заяви від 05.07.2016 року та з пропозицією надання скороченої відпустки строком 23 календарні дні, починаючи з 15.07.2016 року. Звернення до комісії по трудовим спору не призвело до врегулювання даного питання та відповідач не надав йому відпустку.

10.08.2016 року відповідно наказу відповідача №872/л від 09.08.2016 року його було звільнено з підприємства за скороченням штату. Одночасно з наказом про звільнення його було ознайомлено з розрахунковим листом про виплату компенсації за 70 календарних днів щорічних (основної та додаткової) відпусток.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року його поновлено на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2016 року залишено без змін.

01.08.2017 року відповідач ознайомив його з наказом № 823/л від 01.08.2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1С.» та складено акт про допуск його до роботи. Після того, він також неодноразово звертався до уповноважених осіб, зокрема й 18.10.2017 року, з вимогою про надання йому невикористаної відпустки, на що 03.11.2017 року отримав відповідь директора з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відсутність у нього права на всі невикористані дні щорічної відпустки, у звязку з виплатою йому при звільненні 09.08.2016 року компенсації, у відповідності до вимог ст. 83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустки».

Позивач вважає, що після поновлення його 01.08.2017 року на підприємстві на підставі рішення суду, було також відновлено його право на невикористані дні щорічних (основної та додаткової) відпусток, у звязку з чим просив суд визнати незаконною відмову відповідача в наданні ОСОБА_1 невикористаних відпусток за 2014-2016 роки відповідно до заяв від 05.07.2016 року та 18.10.2017 року; зобовязати відповідача надати невикористані дні відпустки за 2014-2016 роки у зручний для ОСОБА_1 час, зі збереженням заробітної плати, право на які позивач набув станом на 09.08.2016 року; судові витрати покласти на відповідача; надати відповідь на визначений перелік питань.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи та неправильне дослідження доказів. Зокрема, позивач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що пропозиція ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" скоротити тривалість відпустки позивача перед його звільненням відповідає вимогам законодавства, та не взяв до уваги положення ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», згідно якої роботодавець зобовязаний надати працівнику відпустку перед його звільненням. На думку позивача, виплата йому компенсації за невикористану відпустку перед його звільненням є незаконною, у звязку з чим він має право на використання відпустки після поновленні на роботі на підставі рішення суду. Також, вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо порушення визначеного ст. 233 КЗпП України строку, оскільки про порушення свого права він дізнався 03.11.2017 року, коли отримав відповідь директора з персоналу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відсутність у нього права на відпустку.

Порушеннями норм процесуального права, на думку позивача, є залишення судом без задоволення клопотання про зобовязання відповідача виконати вимоги ст. 93 ЦПК України, а висновок суду про те, що він отримав відповіді на поставлені питання в судовому засіданні не ґрунтується за Законі, оскільки нехтування процедури, встановленої ст. 93 ЦПК України, відповідно до ст. 263 ЦПК України, призводить до ухвалення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 департаменту з безпеки ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 05.01.2016 року ОСОБА_1 переведений на посаду заступника директора з департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки (а.с. 17).

11.05.2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було прийнято наказ №555 «Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки» (з додатками), яким з 08.08.2016 року було скорочено посаду заступника директора з департаменту (економічна безпека), на якій працював ОСОБА_1 (а.с. 27-28, 29, 30, 31, 32).

Зі змістом вказаного вище наказу ОСОБА_1 ознайомлено особисто, що підтверджено відміткою на листі ознайомлення (а.с. 32).

05.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 з письмовою заявою про надання відпустки за 2014-2016 роки, тривалістю 56 календарних днів з 05.08.2016 року (а.с. 34).

У відповідь на заяву позивач отримав лист від 14.06.2016 року, яким ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність узгодження нового терміну відпустки з власником або уповноваженим ним органом у випадку її перенесення на новий строк, оскільки відповідно до графіку відпусток на 2016 рік остання була запланована на березень 2016 року. Разом з цим, запропоновано використати частину не використаної щорічної відпустки з 15.07.2016 року, тривалістю 23 календарних дні ( а.с. 35).

15.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Голови комісії з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з низкою вимог, одна з яких - зобовязати відповідача надати щорічну та додаткову відпустку строком 56 календарних днів з 05.08.2016 року, відповідно до заяви від 05.07.2016 року (а.с. 36-38).

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №872/л від 09.08.2016 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту та безпеки, за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 39).

Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року, скасовано наказ №872/л від 09.08.2016 року, виданий ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про звільнення з підприємства за скорочення штату ОСОБА_1С.» та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 47-50, 51-52).

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було прийнято наказ № 823/л від 01.08.2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1С.» та складено акт від 01.08.2017 року про допуск до роботи ОСОБА_1 (а.с. 58, 59).

18.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 з письмовою заявою про надання відпустки за 2014-2016 роки в кількості 30 календарних днів з 06.11.2017 року, вважаючи, що має право на отримання невикористаної відпустки за 2014-2016 роки, оскільки рішенням суду визнано незаконним його звільнення з підприємства (а.с. 65).

Згідно наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №156/л від 02.08.2018 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту та безпеки, за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 108-109).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій роботодавця ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» при відмові ОСОБА_1 у наданні невикористаної відпустки за 2014-2016 роки, зважаючи на отримання останнім компенсації за невикористані відпустки у період 2014-2016 роки, у порядку ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки»,.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки встановлено Законом України «Про відпустки» № 504/96ВР від 15.11.1996 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток.

Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників.

При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було прийнято наказ №555 «Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки» (з додатками), яким з 08.08.2016 року було скорочено посаду заступника директора з департаменту (економічна безпека), на якій працював ОСОБА_1 (а.с. 27-28, 29, 30, 31, 32).

Зі змістом вказаного вище наказу ОСОБА_1 ознайомлено особисто під підпис 12 травня 2016 року о 14 годині 00 хвилин (а.с. 32), тобто з цього часу ОСОБА_1 був обізнаний про його наступне вивільнення з 08 серпня 2016 року та мав право, за наявності бажання, скористатися гарантіями, закріпленими ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки».

Натомість ОСОБА_1 такими гарантіями не скористався, із заявою про надання йому відпустки у порядку ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» з наступним вивільненням роботодавцю не подавав.

05.07.2016 року звернувся до директора з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 з письмовою заявою про надання відпустки за 2014-2016 роки, тривалістю 56 календарних днів з 05.08.2016 року (а.с. 34), яка не містить жодного посилання на надання йому невикористаної відпустки саме у порядку ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», у звязку з чим ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність узгодження нового терміну відпустки з власником або уповноваженим ним органом у випадку її перенесення на новий строк, оскільки відповідно до графіку відпусток на 2016 рік остання була запланована на березень 2016 року. Також розяснено, що щорічна відпустка може бути використана з 15.07.2016 року, тривалістю 23 календарних дні, що має бути узгоджено між працівником і роботодавцем ( а.с. 35).

ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із заявою про надання невикористаної щорічної відпустки поза встановленим графіком, з урахуванням термінів, які запропоновані роботодавцем, не звертався.

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №872/л від 09.08.2016 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту та безпеки, за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 39).

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

З урахуванням викладеного, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у день звільнення з підприємства ОСОБА_1, тобто 09.08.2016 року, було виплачено компенсацію за усі не використані дні щорічних відпусток (70 днів) за період 2014-2016 роки, що не оспорюється позивачем та фактично виключає можливість надання ОСОБА_1 відпуски за період 2014-2016 року.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року, було прийнято наказ № 823/л від 01.08.2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1С.» та складено акт від 01.08.2017 року про допуск до роботи ОСОБА_1 (а.с. 58, 59).

18.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 з письмовою заявою про надання відпустки за 2014-2016 роки, яке не була задоволенароботодавцем. Така позиція роботодавця, у даному випадку, узгоджується з приписами КЗпП України та Закону України «Про відпустки», якими гарантовано працюючим громадянам право на відпустку або ж на компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а позивач ОСОБА_1 вже отримав компенсацію за невикористані дні відпустки за 2014-2016 роки і жодним правовим актом України не передбачена можливість надання відпустки, після сплати працівникові її грошової компенсації.

Крім того, колегією суддів прийнято до уваги й те, що наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №156/л від 02.08.2018 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства з посади заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту та безпеки, за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 108-109), і рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог останнього про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а, за положеннями ст. 45 Конституції України право на відпочинок (відпустку) має кожен, хто працює.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем визначеного ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки про порушення свого права він дізнався 03.11.2017 року, коли отримав відповідь директора з персоналу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відсутність у нього права на відпустку, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки, по-перше, звернення позивача у липні 2016 року до комісії по трудовим спорам з приводу відмови роботодавця ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надати відпустку, тривалістю та у строки, визначені ОСОБА_1, свідчить про його обізнаність про порушене право ще в 2016 році, тоді, як позов подано до суду у 2018 році, а, по-друге, такі обставини не мають правового значення для вирішення даного спору, адже в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції правомірно відмовив через їх безпідставність та недоведеність, а не у звязку з пропуском процесуального строку.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: