КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/9768/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5279/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

8 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір № б/н від 4 січня 2012 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що ОСОБА_4 свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 31 березня 2018 загальна сума заборгованості склала 112255,66 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6714 грн. 92 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 99419 грн. 04 коп., 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 5321 грн. 70 коп.

У зв'язку із викладеним просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 4 січня 2012 року у розмірі 112255,66 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 4 січня 2012 року ОСОБА_4 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_4 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За положенням ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу Банком надано кошти у виконання вимог кредитного договору від 4 січня 2012 року.

Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим, станом 31 березня 2018 загальна сума заборгованості склала 112255,66 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6714 грн. 92 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 99419 грн. 04 коп., 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 5321 грн. 70 коп.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з розміром відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, які зазначені у розрахунку заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладанні договору досягли домовленості про розмір відсотків за користування кредитними коштами у 30 %.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про повідомлення ОСОБА_4 про зміну розміру процентів, а встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений кредитором в односторонньому порядку, застосуванню підлягає ставка у розмірі 30%.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 4 січня 2012 року отримав кредитну картку з терміном дії до серпня 2015 року.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

З матеріалів справи вбачається, що проценти (30%) за користування кредитом почали відраховуватись з 26 березня 2013 року по 31 серпня 2015 року, перевіривши розрахунок позивача щодо відсотків, колегія суддів встановила, що за вказаний період 30% складають 4906 грн. 49 коп.

З урахуванням сплачених відповідачем 2824,26 грн. на погашення відсотків за кредитним договором, стягненню на користь Банку підлягають відсотки у розмірі 2082 грн. 23 коп.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банком не зазначаються, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику

При цьому нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Відповідно до частини третьої ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та Правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги пов'язані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Однак, позивачем в позовній заяві, зокрема в прохальній її частині вимагається до стягнення з відповідача 300 грн. заборгованості за пенею та комісією. При цьому, позивачем не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору, отримання кредитної картки, користування нею та факт існування за відповідачем заборгованості внаслідок неналежного виконання ним своїх обов'язків по сплаті кредиту, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 439 грн. 85 коп.

Відтак з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню тіло кредиту у розмірі 6714 грн. 92 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 2082 грн. 23 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 439 грн. 85 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 382 грн. 08 коп.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 4 січня 2012 року у розмірі 9737 грн. та судові витрати у розмірі 382 грн. 08 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді