П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-1453 Головуючий у1-й інстанції - Литвиненко О. Л.

Унікальний №355/667/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Борисової О. В.

НевідомоїТ. О.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хан Ірини Миколаївни в інтересах ОСОБА_4 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (зараз - АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 березня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 05 квітня 2018 року становить 49029 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 413 грн. 97 коп., заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 38 706 грн. 87 коп., пені та комісії у розмірі 3 097 грн. 39 коп., фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн., процентної складової штрафу у розмірі 2 310 грн. 91 коп. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року позовні вимоги задоволенні частково.

Суд стягнув ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 46 218 грн. 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 413 грн. 97 коп.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом у розмірі 38 706 грн. 87 коп.; пеня та комісія у розмірі 3 097 грн. 39 коп. (а.с.167-169).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката Хан І. М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.177-181).

23 січня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, ОСОБА_6, стосовно поданої апеляційної скарги, у яких сторона позивача заперечує проти її задоволення. Свою позицію АТ КБ "ПриватБанк" аргументує тим, що мі сторонами існують правовідносини, які випливають із укладеного відповідно до умов чинного законодавства кредитного договору (договір приєднання). Факт укладення договору, його умови та стан виконання сторонами договору своїх зобов'язань за ним підтверджені допустимими - письмовими, доказами, які містяться у матеріалах цивільної справи (а.с.202-210).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у загальному розмірі 2 810 грн. 91 коп. позивачем не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи за апеляційною скаргою відповідача на рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга містить клопотання ОСОБА_4 про призначення у справі економічної експертизи для вирішення питання, чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Це клопотання залишене апеляційним судом без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За правилом ч.3 ст. 367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У даному випадку, як убачається з матеріалів цивільної справи, ухвалою від 03 липня 2018 року районний суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі економічної експертизи для вирішення питання, чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком умовам укладеного між сторонами кредитного договору (а.с.69-74).

Відмовляючи у задоволенні клопотання районний суд виходив з того, що будь-яких аргументів щодо неправильності, необґрунтованості чи недостовірності наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не навів, тому підстави для призначення експертизи відсутні (а.с.74).

Апеляційна скарга відповідача в частині, що стосується клопотання про призначення експертизи, містить лише гіпотетичне припущення, що заборгованість за процентами за чотири роки має бути меншою, оскільки максимально за рік можливо нарахувати проценти у абсолютній величині 1 857 грн. 60 коп. (а.с.178).

При цьому наявний у розпорядженні суду розрахунок заборгованості (а.с.9-10) містить детальну розбивку за кожен місяць по кожному виду платежу, а тому може бути перевірений судом без залучення спеціальних знань у галузі економіки.

Ураховуючи наведене, підстави для призначення економічної експертизи на стадії апеляційного розгляду справи відсутні.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог районний суд виходив з наступного.

Відповідно до умов договору від 11.11.2013, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та умов і правил надання банківських послуг.

Підпис відповідачки ОСОБА_4 в анкеті-заяві свідчить про те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачці встановлено кредитний ліміт, відповідачка користувалась грошовими коштами, отримувала через банкомати, здійснювала розрахунки через термінали , а отже вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливий без наявності картки.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4, в свою чергу, не виконала взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим згідно розрахунку заборгованості станом на 05.04.2018 має заборгованість в розмірі 49 029 гривень 14 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4 413 гривень 97 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38 706 гривень 87 копійок, заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3 097 гривні 39 копійок, штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень 00 копійок, штраф (процентна складова) в розмірі 2 310 гривні 91 копійка.

При перевірці висновків районного суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже в даному випадку Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Як вірно встановлено районним судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_4, підписуючи анкету-заяву від 11 листопада 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналась до договору приєднання та погодилась з його умовами (а.с.7, 11-34).

За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності укладення з відповідачем кредитного договору та визначення конкретних його умов відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

А тому підтверджена наданим суду розрахунком заборгованість по кредиту у розмірі 4 413 грн. 97 коп. (4300,08 + 113,89; а.с.9, звор.), яка мала статус простроченої станом на 30 вересня 2015 року, підлягає стягненню з ОСОБА_4 відповідно до умов договору.

За правилом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо необґрунтованого стягнення відсотків за користування кредитними коштами у заявленому розмірі можуть бути частково прийняті апеляційним судом з огляду на таке.

У даному випадку, як убачається з наявних у розпорядженні суду письмових доказів, строк кредитування закінчився 30 вересня 2015 року, оскільки саме на цю дату підлягала погашенню вся сума отриманого кредиту (а.с.9, звор.).

З огляду на цю обставину правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, пені та комісії, нарахованих за період з 01 жовтня 2015 року до 05 квітня 2018 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інші зарахування припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.4 ст.263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на ці обставини та вищенаведений правовий висновок.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що висновки районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та пені не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 251, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Отже позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, комісії та пені підлягають до задоволення лише за період до 30 вересня 2015 року.

У своєму розрахунку позивач визначив заборгованість за означений період: по процентам - у розмірі 921 грн. 65 коп.; по комісії та пені - 100 грн. (а.с.9, зворот).

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення процентів за користування кредитом, комісії та пені.

При такій зміні рішення сплачений сторонами за мінімальною фіксованою ставкою судовий збір: позивачем - за подання позовної заяви; відповідачем - за подання апеляційної скарги, підлягає віднесенню за рахунок осіб, які його сплатили. Тому рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Хан ІриниМиколаївни в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та пені змінити.

Зменшити розмір процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", з 38 706 грн. 87 коп. до 921 (дев'ятсот двадцять одна) грн. 65 коп.

Зменшити розмір пені та комісії, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", з 3 097 грн. 39 коп. до 100 (сто) грн.

У зв'язку з чим, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", зменшити з 46 218 грн. 23 коп. до 5 435 (п'ять тисяч чотириста тридцять п'ять) грн. 62 коп.

Рішення суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат - стягнення з ОСОБА_4 1 660 грн. 98 коп. судового збору, скасувати.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом у розмірі 4 413 грн. 97 коп. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А. А. Пікуль

Судді: О. В. Борисова

Т. О. Невідома