ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1790/19

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/959/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.

суддів : Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар - Позняк О.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО», ЕКО «Маркет»,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року у складі судді Філатової Л.Б., повний текст якого складений 14.06.2019 року в м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО», ЕКО «Маркет» про стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01.11.2018 року по 24.11.2018 року в розмірі 550 грн. 57 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 21 298 грн. 32 коп., грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1 800 грн. 40 коп., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Уточнюючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «ЕКО» 29 138 грн. 88 коп.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.06.2019 року провадження у справі в частині вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на користь ОСОБА_1 4 000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 768 грн. 40 коп. судового збору, а всього 5 768 грн. 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи.

Доводи скарги зводяться до того, що суд порушив ст. ст. 81, 84, 143, 146 ЦПК України, адже не застосував необхідну норму законодавства, яку належало б застосувати при вирішенні спірних правовідносин. Вважає, що у справі є докази, які свідчать про наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка становить 550 грн. 57 коп. і що на дату винесення рішення ця заборгованість існує, що дає підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 23.11.2018 року по жовтень 2019 року. На думку позивача, суд першої інстанції необгрунтовано прийняв рішення і в частині вимог про стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір до 1 000 грн. 00 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» просить залишити рішення без змін, вказуючи на те, що відповідачем було здійснено виплату усіх належних сум: заробітної плати за відпрацьовані в листопаді 2018 року 128 годин та грошової компенсації за 105 календарних днів невикористаної відпустки, а також, звертає увагу на те, що останнім не навмисно було не виплачено компенсацію за невикористану відпустку у кількості 15 календарних днів, а у зв`язку з допущеною помилкою при внесенні даних в електронну базу.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 03.11.2011 року № ЄК/К-209 був прийнятий з 03.11.2011 року двірником до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО», а наказом від 05.02.2018 року № ЄК/К-024 переведений на посаду ліфтера. Наказом ТОВ «ЕКО» від 22.11.2018 року № ЄК/К-225 звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 23.11.2018 року (а. с. 10-11, 59-61).

Згідно з витягом із табеля обліку використання робочого часу за період з 01.11.2018 року по 23.11.2018 року № 18 (а. с. 62) ОСОБА_1 було відпрацьовано за 11 робочих днів 128 годин. Такі ж дані містять і наданий на запит апеляційного суду відповідачем табель обліку використання робочого часу за листопад 2018 року (а. с. 223).

23.11.2018 року ОСОБА_1 було виплачено 11 744 грн. 87 коп., що підтверджується відомостями на виплату грошей № 510 від 23.11.2018 року за листопад 2018 року та видатковим касовим ордером (а. с. 63, 64).

Також, відповідно до інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» від 03.04.2019 року № 833 (а. с. 80) за листопад 2018 року ОСОБА_1 нараховано 16 257 грн. 91 коп., у тому числі компенсацію за невикористану відпустку в сумі 13 503 грн. 00 коп. за 105 календарних днів. Після сплати податків сума до отримання становить 13 087 грн. 62 коп. Працівник отримав аванс в сумі 1 312 грн. 75 коп. 20.11.2018 року та розрахункові кошти в сумі 11 744 грн. 87 коп. у день звільнення - 23.11.2018 року.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 550 грн. 57 коп., суд першої інстанції виходив з того, що оплата за відпрацьований у листопаді 2018 року робочий час здійснена позивачу без порушення вимог чинного законодавства та в передбачений термін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 був визначений у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб станом на 01.01.2018 рік, що відповідає положенням ст. ст. 3, 3-1 Закону України «Про оплату праці», також, актом інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Управління Держпраці у Чернігівській області від 20.03.2019 року № 25-01-062/0262 за фактом звернення позивача не встановлено порушень обліку робочого часу працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (а. с. 68-77). Зазначений факт спростовує також і доводи позивача щодо відпрацювання ним у листопаді 2018 року 17 днів - 147,5 годин, крім того, матеріалами справи підтверджено, що облік робочого часу проводиться шляхом зчитування даних з енергоносіїв при пред`явленні індивідуальної скетч-картки і доказів, які б підтверджували здійснення обліку робочого часу іншим засобом або доказів про фальсифікацію ТОВ «ЕКО» даних робочого часу, позивачем надано не було.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Довідка ТОВ «ЕКО» від 03.04.2019 року № 267 (а. с. 65) свідчить, що за період роботи з 03.11.2011 року по 22.11.2018 року ОСОБА_1 було використано 64 календарних днів відпусток, при необхідних 169 календарних днях. Залишок невикористаних відпусток становить 105 календарних днів.

15.05.2019 року, під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачу було виплачено 1 552 грн. 84 коп. компенсації за відпустку (а. с. 116-117), в зв`язку з чим, суд, ухвалою від 13.06.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, закрив провадження у справі. Отже час затримки виплати компенсації за частину невикористаної відпустки за період з 23.11.2018 року по 15.05.2019 року, як визначив суд, дорівнює 5 місяців 21 день.

Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з середнього заробітку, визначеного відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 та, провівши на підставі зазначених положень Закону та Порядку, розрахунок середнього заробітку, правильно визначив, що його розмір складає 21 953 грн. 12 коп., проте, колегія суддів вважає, що стягнутий судом на користь позивача 4 000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає збільшенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, у разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Враховуючи відсутність предмету спору в частині вимог про стягнення на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з її виплатою відповідачем під час розгляду справи, розмір спірної суми, на яку мав право ОСОБА_1 та частки, яку вона становить у заявлених позовних вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, інші обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд вважає, що 10 976 грн. 56 коп. (половина суми від середнього заробітку - 21 953 грн. 12 коп.) буде відповідати зазначеним вище критеріям та принципу співмірності, а отже, ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Крім того колегія суддів вважає, що розмір морального відшкодування також підлягає збільшенню.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки відповідачем компенсація за невикористану відпустку була виплачена несвоєчасно, що вплинуло на душевний стан позивача, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало останньому моральних страждань, апеляційний суд, дотримуючись засад розумності, справедливості та виваженості, вважає, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає 3 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року - зміні на підставі ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ЕКО» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 345 грн. 78 коп. понесених останнім судових витрат в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог змінити, збільшивши суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 4 000 грн. 00 коп. до 10 976 грн. 56 коп. та моральної шкоди з 1 000 грн. 00 коп. до 3 000 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (ЄРПОУ 32104254) на користь ОСОБА_1 345 грн. 78 коп. судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 04.11.2019 року.

Головуючий: Судді: