КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4218/2019 Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року у цивільній справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду - ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року у справі №А41-81559/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» про стягнення заборгованості за договором поставки лікарських препаратів №F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року стягувач ТОВ «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» звернуся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду - ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року у справі №А41-81559/16 за позовом ТОВ «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» до ТОВ «Імуноген - Україна» про стягнення заборгованості за договором поставки лікарських препаратів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду - ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року у справі №А41-81559/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» про стягнення заборгованості за договором поставки лікарських препаратів №F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 року - задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду - ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року в справі №А41-81559/16, відповідно до якої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ», грошові кошти - 22 327 737 (двадцять два мільйони триста двадцять сім тисяч сімсот тридцять сім) рублів 21 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 9 404 442 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений за Контрактом № F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 р. товар, а також 67 319 (шістдесят сім тисяч триста дев'ятнадцять) рублів 35 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 28 354 грн. 91 коп. витрат зі сплати державного мита, усього 22 395 056 (двадцять два мільйони триста дев'яносто п'ять тисяч п'ятдесят шість) рублів 56 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 9 432 797 грн. 82 коп.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Імуноген - Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що рішення, про надання дозволу на виконання якого просить заявник, постановлено не компетентним судом, оскільки у п.11.2 Контракту на поставку лікарських препаратів від 20.12.2011 року зазначено, що будь-який спір, який може виникнути за Контрактом, підлягає розгляду в Міжнародному комерційному суді при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, м.Москва відповідно до регламенту цього суду.

Звертає увагу суду на те, що боржник жодним чином не повідомлявся про відкриття провадження по даній справі Арбітражним судом Московської області, та про час і місце розгляду даної справи. Про наявність такого рішення Товариству стало відомо лише із повідомлення Печерського суду м. Києва, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник апелянта послалася на те, що відповідно до Мирової угоди, яка була затверджена ухвалою про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі від 20 березня 2017 року, сторони по справі домовилися, а суд затвердив, що заборгованість повинна бути виплачена відповідачем позивачу шляхом перерахування періодичних платежів за відповідним графіком , який погоджено сторонами аж до 31 березня 2024 року, однак, суд першої інстанції уваги на зазначену обставину не звернув та ухвалою від 22 листопада 2018 року надав дозвіл на виконання в Україні рішення іноземного суду, відповідно до якої з ОВ «Імуноген Україна підлягають стягненню на користь ТОВ «НПО «Петровакс Фарм» грошові кошти - 22 327 737 (двадцять два мільйони триста двадцять сім тисяч сімсот тридцять сім) рублів 21 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 9 404 442 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений за Контрактом № F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 р. товар, а також 67 319 (шістдесят сім тисяч триста дев'ятнадцять) рублів 35 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 28 354 грн. 91 коп. витрат зі сплати державного мита, усього 22 395 056 (двадцять два мільйони триста дев'яносто п'ять тисяч п'ятдесят шість) рублів 56 коп., що за курсом НБУ станом на 22.11.2018 складає 9 432 797 грн. 82 коп., не зазначивши графік платежів, визначений сторонами у мировій угоді та ухвалі Арбітражного суду Московської області.

Просила врахувати, що стягувач ТОВ «НПО «Петровакс Фарм» потрапис до списку іноземних суб'єктів господарської діяльності , яких переведено на індивідуальний режим ліцензування.

Представник ТОВ «Імуноген - Україна» підтримала апеляційну скаргу із підстав, викладених в ній, та просила її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що клопотання є обґрунтованим та стягувачем подані усі необхідні матеріали для задоволення зазначеного клопотання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції .

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 20 березня 2017 року Арбітражним судом Московської області винесено ухвалу у справі № А41-81559/16, відповідно до якої затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» на умовах , відповідно до яких сторони підтверджують, що на дату підписання даної мирової угоди сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 22 327 737 (двадцять два мільйони триста двадцять сім тисяч сімсот тридцять сім) рублів 21 коп. Зазначена заборгованість повинна бути виплачена відповідачем позивачу шляхом перерахування платежів за графіком, починаючи з 20.05.2017 року по 31.03.2024 року ( графік зазначається).

Однак, Печерський районний суд м.Києва , надаючи дозвіл на виконання рішення іноземного суду на території України, на зазначене уваги не звернув, та виклав резолютивну частину рішення в іншій редакції, а саме вказав, що підлягають стягненню грошові кошти - 22 327 737 (двадцять два мільйони триста двадцять сім тисяч сімсот тридцять сім) рублів 21 коп.- заборгованості за поставлений за Контрактом № F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 р. товар, а також 67 319 (шістдесят сім тисяч триста дев'ятнадцять) рублів 35 коп.- витрат зі сплати державного мита, усього 22 395 056 (двадцять два мільйони триста дев'яносто п'ять тисяч п'ятдесят шість) рублів 56 коп, що є неприпустимим та є підставою для скасування ухвали Печерського райсуду м.Києва від 22 листопада 2018 року.

Як установлено місцевим судом, між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року (далі- Конвенція).

Згідно зі ст. 51 цієї Конвенції - кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень);

б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь - які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Так, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України. (ст.ст. 463, 466 ЦПК України)

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Як убачається із матеріалів справи, при зверненні у червні 2018 року до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року дотримався визначеного в статті 463 ЦПК України трирічного строку на пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання.

До клопотання заявником було долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 466 ЦПК України.

Частиною другою статті 468 ЦПК України визначені підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Задовольняючи заявлене клопотання, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність обставин, які б давали підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Із матеріалів справи вбачається, що представники відповідача не брали участі у судовому засіданні і були позбавлені можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їм не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

В матеріалах справи відсутні докази щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Зокрема, стягувачем до клопотання додано докази про повідомлення іншої сторони про час та місце проведення процесу, надано довідку про те, що боржник був своєчасно повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, а також публічно, шляхом розміщення інформації на офіційному сайті арбітражного суду (а.с. 13).

Однак, із матеріалів справи вбачається, що належного повідомлення про час та місце розгляду справи відповідач по справі не отримував.

Та обставина, що відповідач не брав участі у засіданні Арбітражного суду Московської області, заявником не оспорюється. «Справка», видана Арбітражним судом Московської області від 16.02.2018 року про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, є неналежним доказом того, що відповідач був дійсно повідомлений.

Таким доказом може бути лише належним чином завірена розписка відповідача про отримання повідомлення . Таких доказів заявник не надав. Повідомлення, направлене на адресу м.Київ, вулиця Предславянська, 43/2 (а.с.50) не може слугувати доказом повідомлення відповідача, оскільки Товариство «Імуноген - Україна» ніколи не було розміщено за даною адресою.

Клопотання представника ТОВ «Імуноген-Україна» в особі генерального директора Ковальчук В.І. про розгляд справи за відсутності представника Товариства, не може бути підставою для неповідомлення сторони по справі, оскільки відповідач має право не з'явитися в судове засідання, однак, це право кореспондується із обов'язком суду повідомити його про час та місце розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, які суд вважав встановленими, та суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, у зв'язку із чим ухвала Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду - ухвали Арбітражного суду Московської області від 20 березня 2017 року у справі №А41-81559/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО «ПЕТРОВАКС ФАРМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імуноген - Україна» про стягнення заборгованості за договором поставки лікарських препаратів №F(NPO)-65-2011 від 20.12.2011 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 квітня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :