Справа № 288/434/17
Провадження № 2/288/67/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судового засідання - Мітніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач-1), ОСОБА_3 (далі відповідач-2) про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку, в обґрунтування якого вказує, що між ним та ОСОБА_2, як уповноваженою особою від імені ОСОБА_4, було досягнуто домовленості щодо купівлі - продажу, належних ОСОБА_4, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибної земельної ділянки, які розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, належить ОСОБА_4.

Земельна ділянка, загальною площею 0.25 га, яка розташована за вищевказаною адресою, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, належить ОСОБА_4.

Земельна ділянка, загальною площею 0.2 га, яка розташована за вищевказаною адресою, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майна, належить ОСОБА_4.

В звязку з виготовленням технічної документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку та реєстрацію права власності на земельну ділянку 22 травня 2014 року за ОСОБА_4, між позивачем та ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_4, як власником нерухомості, на підставі довіреності, посвідченої 25 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, було досягнуто домовленостей щодо купівлі-продажу житлового будинку селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8 та земельної ділянки площею 0,45 га за вказаною адресою.

Крім того, відповідач є онуком ОСОБА_4.

На підтвердження наміру придбати вказану нерухомість, позивач передав готівкою, ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі 35000.00 гривень, які, він, як уповноважений представник власника, мав право отримувати. Крім того, йому відповідач передав ключі від будинку та господарських будівель, а речі ОСОБА_4 були вивезені з будинку.

ОСОБА_4, через хворобу та похилий вік, потребувала стороннього догляду, а тому переїхала проживати до родичів у місто Хмельницький.

Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася, тому що під час видачі довіреності було допущено помилку, у тексті довіреності рік народження ОСОБА_4 було вказано як 1921, а згідно паспорта - 1924, та вказано дату видачі паспорта 25 травня 1997 року, а паспорт був виданий 25 березня 1997 року. Через допущені в довіреності помилки, було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу нерухомості.

Нову довіреність, як зрозумів позивач, не можна було оформити, так як ОСОБА_4 була дуже хвора, а у серпні 2016 року йому односельці повідомили, що вона померла 15 серпня 2016 року у своїх рідних, у місті Хмельницький.

Як стало відомо позивачу, померлою, за життя, на ім'я відповідача, було складено заповіт, згідно з яким, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибну земельну ділянку, які розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, вона заповіла відповідачу.

Проте, позивачу не відомо, чи прийняв відповідач спадщину після смерті ОСОБА_4.

З їхньої з ним розмови, він зрозумів, що заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори у встановлений ЦК України шестимісячний строк ОСОБА_2 не подавав, так як вважав, що нерухомість уже оформлена на ім'я позивача, а спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, прийняла інша онука померлої, ОСОБА_3, яка оформила свої спадкові права на земельну ділянку (пай), що не була охоплена заповітом, складеним на ОСОБА_2.

Дії відповідачів з не оформлення нерухомості, порушують права позивача, в зв'язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок та земельні ділянки, які набув на підставі купівлі-продажу.

Житловий будинок та земельна ділянка знаходяться у користуванні позивача, він здійснив капітальний ремонт житлового будинку та господарських будівель, використовує присадибну земельну ділянку, у нього знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість, які були передані йому, на будинок та господарські будівлі ОСОБА_2, а на земельну ділянку - іншим представником власника, ОСОБА_5.

Отже, в зв'язку з тим, що між позивачем та власником нерухомості було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов купівлі-продажу нерухомості та відбулося, з його сторони, повне виконання умов договору, тобто було проведено оплату у повному обсязі, але спадкоємці власника нерухомості, ухиляються від його нотаріального посвідчення, а тому є всі підстави для визнання такого договору дійсним та визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Позивач просить, визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки загальною площею 0.45 га, в тому числі 0.25 га цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.2 га цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Лозовицька, 8, укладений між ним та ОСОБА_2 - уповноваженим представником ОСОБА_4; Визнати за ним ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку площею 0.25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку площею 0.2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Лозовицька, 8.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву від 11 квітня 2019 року в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач-1 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач 2 в судове засідання не зявилась надала до суду заяву нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу від 08 серпня 2018 року за реєстром № 854, в якій просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги визнає, не заперечую проти їх задоволення, зокрема щодо реєстрації права власності у встановленому законом порядку на житловий будинок з господарськими будівлями за номером 8 (вісім), земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 0,20 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, село Миролюбівка, вулиця Лозовицька, 8 на ОСОБА_1.

Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як уповноваженою особою від імені ОСОБА_4, було досягнуто домовленості щодо

купівлі - продажу, належних ОСОБА_4, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибної земельної ділянки, які розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8.

Однак, як зазначає позивач, відповідач-1 ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного Договору купівлі-продажу, незважаючи на його часткове виконання і це позбавляє можливості позивача належним чином зареєструвати своє право власності на придбані обєкти нерухомості, в звязку з чим останній звернувся до суду за захистом своїх прав із вказаним позовом.

Листом від 01 березня 2017 року, який направлений з рекомендованим повідомленням, позивач звертався до відповідача 1, з проханням оформити договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки та оформити свої спадкові права на вищевказану нерухомість, проте дане прохання залишено без задоволення.

Як вбачається з копії довіреності посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу від 25 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_5 продати за ціну та на умовах на їх розсуд житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: село Миролюбівка, Попільнянського району Житомирської області, вул. Радянська, 8, а також представляти інтереси по питанню оформлення на її ім'я прав власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: село Миролюбівка, Попільнянського району Житомирської області, вул. Радянська, 8.

Після укладання договору купівлі-продажу сторони не посвідчили договір нотаріально, але фактично ОСОБА_1 добросовісно користується будинком та земельною ділянкою з моменту укладання договору.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25 травня 2010 року виконкомом Миролюбівської сільської ради на підставі рішення виконкому Миролюбівської сільської ради № 47 від 24 вересня 2009 року, належить ОСОБА_4. Право власності на вказане майно зареєстровано у КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 30 березня 2010 року за реєстраційним номером 30507723.

Технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок, виготовленого станом на 01 березня 2010 року КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на імя ОСОБА_4.

Згідно з рішенням 45 сесії VI скликання Миролюбівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 04 вересня 2015 року, вулицю «Радянська» в селі Миролюбівка, Попільнянського району Житомирської області, перейменовано на вулицю «Лозовицька».

Земельна ділянка, загальною площею 0.25 га, яка розташована за адресою: село Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 травня 2014 року належить ОСОБА_4, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 травня 2014 року № 22005354. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ 013 від 28 лютого 2013 року, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий №:03:012:0136.

Земельна ділянка, загальною площею 0.2 га, яка розташована за адресою: село Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майна, виданого 22 травня 2014 року належить ОСОБА_4, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 травня 2014 року № 22007811. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ 002013 від 28 лютого 2013 року, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий №:03:012:0137.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року клопотання про забезпечення доказів задоволено, витребувано в приватного нотаріуса Попільнянського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 (смт. Попільня, Житомирська область, Попільнянський район, вул. Б. Хмельницького, 35 а, кв. 4) матеріали спадкової справи № 7/2017 заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 15 серпня 2016 року, яка містить відомості стосовно звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4, яка на час смерті мешкала у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, а також відомості про те чи були складені ОСОБА_4 заповіти на чиюсь користь.

Померлою, за життя, на ім'я відповідачів, було складено заповіт, згідно з яким, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибну земельну ділянку, які

розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Радянська, 8, вона заповіла відповідачам. Заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори у встановлений ЦК України шестимісячний строк ОСОБА_2 не подавав, а спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, прийняла ОСОБА_3, яка оформила свої спадкові права на земельну ділянку (пай), що не була охоплена заповітом, складеним на ОСОБА_2.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 20 березня 2017 року № 92, житловий будинок та земельна ділянка площею 0,45 га у селі Миролюбівка, Попільнянського району Житомирської області, вул. Лозовицька, 8, знаходиться у користуванні ОСОБА_1.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Разом із тим, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, (ч.2 ст.215 ЦК України).

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним і визнання його судом дійсним можливе за додержання певних умов. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, законодавець надає суду право визнати дійсним договір, який, внаслідок недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення, є нікчемним. Така правова позиція викладена у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсними.

Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Згідно статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Умовою визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, укладеним без такого є безповоротне ухилення сторони від його посвідчення та втрата стороною можливості нотаріально посвідчити правочин, що узгоджується з правовою позицією Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (№ 6-1288цс17 від 06.09.2017, де зазначено, що однією з умов застосування частин другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Продавець за договором померла, правонаступників її не має, отже позивач не має можливості нотаріально посвідчити правочин щодо придбання спірного житлового будинку.

Згідно статей 11-16, 20 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Згідно статей 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірно придбав житловий будинок, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна на момент звернення до суду у нього не було можливості, оскільки продавець померла, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 ЦПК України.

Керуючись статями 41, 92, 55, 124 Конституції України; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Законом України «Про Державний земельний кадастр»; Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року; статями 5, 11-16, 20, 182, 204, 218, 220, 317, 319, 321, 328, 334, 346, 373, 374, 386, 392,396,655, 656 ЦК України; статями125,126,131 ЗК України; статями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48,76 - 78, 80- 81, 83, 128, 141, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки загальною площею 0.45 га, в тому числі 0.25 га цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.2 га цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Лозовицька, 8, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - уповноваженим представником ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку площею 0.25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельну ділянку площею 0.2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані у селі Миролюбівка, Попільнянського району, Житомирської області, по вулиці Лозовицька, 8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_7