Справа № 447/1120/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/320/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - Лєсної М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського обласного центру зайнятості на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року Львівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 60025 грн. 41 коп., завданої під час виконання ним трудових обов'язків на посаді директора Новороздільського міського центру зайнятості, внаслідок укладення від імені названої установи з приватним акціонерним товариством (далі-ПрАТ) «Будівельне управління - 62» договору №11 від 27.02.2012 року про проведення поточного ремонту в приміщеннях, які займав центр зайнятості на умовах оренди, зобов'язання по сплаті заборгованості за яким на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 27.08.2014 року було виконано Новороздільським міським центром зайнятості за рахунок додаткових кошторисних видатків з Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, оскільки фінансові зобов'язання перед вказаним підприємством не були передбачені кошторисом видатків на 2012 рік.

Зазначає, що відповідно до п.8 Положення про Новороздільський міський центр зайнятості, затвердженого директором Львівського обласного центру зайнятості 26.01.2011 року, директор названого центру зайнятості несе персональну відповідальність за цільове, раціональне та ефективне використання коштів місцевої частини Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого кошторису видатків, а тому за вказане порушення посадових обов'язків, а саме, за неналежне провадження господарсько-договірної діяльності, наказом Львівського обласного центру зайнятості від 03.08.2012 року №145 відповідачу було оголошено догану, позбавлено премії за результатами роботи в липні 2012 року та зменшено розмір надбавки за високі досягнення в праці або виконання особливо важливої роботи - з 50% до 25%.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Львівський обласний центр зайнятості, просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що висновки суду по суті вирішення спору є неправильними, оскільки суд не дав належної правової оцінки обставинам, на які позивач посилався в обгрунтування своїх вимог, та доказам, які він подав на їх підтвердження, і не застосував норми трудового законодавства, які регулюють питання матеріальної відповідальності працівника під час виконання трудових обов'язків і підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, яке міститься у статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначено статтею 134 КЗпП України, якою передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Судом встановлено, що предметом матеріального відшкодування за позовом Львівського обласного центру зайнятості до відповідача ОСОБА_4, як до керівника Новороздільського міського центру зайнятості, є грошові кошти в сумі 60025 грн. 41 коп, з яких: 55789 грн. 20 коп. - заборгованість за договором підряду №11 від 27.02.2012 року по проведенню поточного ремонту в приміщеннях, які займав Новороздільський міський центр зайнятості, 752 грн. - 3% річних та 1880 грн. 02 коп. - пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання за цим договором та 1604 грн. 19 коп. судового збору, що стягнуті з Новороздільського міського центру зайнятості на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 27.08.2014 року у спорі, який виник з договірних правовідносин між названим центром, як замовником, та ПрАТ «Будівельне управління - 62», як підрядником.

Враховуючи те, що за вимогами статті 134 КЗпП України названий вище випадок не є підставою для повної матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації та стягнення з нього шкоди в порядку регресу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Львівського обласного центру зайнятості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення справи, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятостізалишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.