РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Даніловської А.С.,

представника позивача - адвоката Радіщева В.О.,

представника відповідача - адвоката Кушнірука В.М.,

представника третьої особи - Романишеної А .А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Представник позивача - адвокат Радіщев В.О. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даною позовною заявою в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 12.07.2011 позивач ОСОБА_2 вступила в шлюб із відповідачем ОСОБА_5 . Сімейне життя в них не склалося фактично відразу, оскільки відповідач не бажав виконувати свої обов`язки як чоловік і голова родини. По суті утримання родини здійснювалось лише позивачем, так як лише вона мала стабільну постійну роботу. Відповідач влаштуватись не роботу на бажав, час від часу мав невеликий неофіційний заробіток, який не міг забезпечити потреби родини. 02.10.2012 у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , однак незважаючи навіть на це відповідач належних висновків не зробив і вона мала достроково вийти на роботу, щоб забезпечити хоча б мінімальні потреби їхньої дитини. Основна потреба, з якою вони на той час зіштовхнулись це відсутність житла і вирішив її не відповідач, а батьки позивача - друг їхньої родини подарував згідно договору дарування позивачу житловий будинок в с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області. Також батьки позивача допомогли відповідачу знайти можливість стабільного заробітку - вони подарили позивачу грошові кошти на які вона придбала вантажний автомобіль RENAULT TRAFFIK для того, щоб відповідач заробляв кошти перевезеннями. Разом з тим, це ніяким чином не вплинуло на ставлення відповідача і він став віддалятися від родини - спочатку він проживав окремо і потім позивачу стало відомо, що відповідач перебуває за кордоном. Так не могло далі тривати і позивач змушена була звернутись до суду про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.04.2015 шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 26.05.2015.

Фактично з моменту народження ОСОБА_4 майбутнім дитини цікавило лише позивача. Відповідач був зайнятим вирішенням своїх особистих питань. Виховання, догляд медичне та, як вказувалось вище, матеріальне забезпечення лягло повністю на плечі позивача та батьків позивача - скільки позивач працювала, то на час роботи залишала ОСОБА_4 у них. Піком егоїзму та цинізму з боку відповідача по відношенню до їхньої дочки було те, що після розірвання шлюбу він за недостовірними документами намагався в судовому порядку відібрати подарований позивачу житловий будинок та куплений позивачем за кошти батьків автомобіль RENAULT TRAFFIK. Більш того, відповідач самочинно заволодів даним автомобілем і відвіз його у невідомому напрямку. Після того, як за зверненням позивача було порушено кримінальне провадження у відношенні відповідача, поставлено питання про проведення експертиз щодо поданих до суду недостовірних документів, автомобіль у відповідача було вилучено, а позов ним самим було залишено без розгляду. Вказані дії відповідача ставили під загрозу майбутнє дочки, так як її благополуччя залежало напряму від наявності даху над головою, транспорту на якому її можна возити до дитячого садку, а потім до школи та по інших потребах. При цьому всьому відповідач це добре знав та розумів. З моменту їхнього окремого проживання відповідач жодного разу не бачився із ОСОБА_4 , не кажучи вже про іншу участь в її вихованні та матеріальному і духовному забезпеченні. Позивач невпевнена навіть чи впізнає він дочку, якщо побачить випадково.

25.03.2015 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області було винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку ( доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2015 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . До цього часу відповідач ні добровільно, ні в примусовому порядку не сплатив ні копійки. Така поведінка відповідача змішує позивача ставити питання про позбавлення батьківських прав. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача ті їхньої дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , затвердженого рішення від 30.11.2018 №3 виконкому Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області зазначено, що оскільки ОСОБА_3 не бере участі у вихованні дитини - не відвідує доньки, не цікавиться її життям, не надає коштів на її утримання, що порушує права дитини, передбачені ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.ч. 2,3 ст. 150 і ст. 180 СК України позивачу було рекомендовано звернутись до суду про позбавлення батьківських прав.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Радіщев В.О. позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.07.2011. Шлюб було розірвано 15.04.2015. Проте фактично рік до розірвання шлюбу позивач та відповідач спільно не проживали, про що свідчить навіть той факт,що рішення про стягнення аліментів відповідача було винесено до винесення рішення судом про розірвання шлюбу. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося. Від шлюбу у них є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Кожен з батьків повинен відповідно до чинного законодавства, а також моральних основ дбати, піклуватись про нове життя. Весь час малолітня дитина ОСОБА_4 проживала з матір`ю - позивачем ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 фактично не брав участі у вихованні дитини, як морально так і матеріально. Була проблема в родині - це житло де необхідно було проживати і ця проблема була вирішена не за допомогою відповідача, а за допомогою батьків позивача, друг їхньої родини подарував згідно договору дарування позивачу будинок в с. Северинівка Жмеринського району, де прописана ОСОБА_2 . За кошти батьків позивача також був придбаний автомобіль Рено Трафік, який юридично рахувався за позивачем. Ще під час шлюбу відповідач подав позов про те, щоб визнати договір дарування купівлею - продажем, автомобіль Рено Трафік спільною сумісною власністю. Справа слухалась тривалий час Жмеринським міськрайонним судом, а коли постало питання про призначення почеркознавчої експертизи розписки позов відповідачем було залишено без розгляду. Позов не поновлено, договір дарування є чинним, не скасованим. З моменту винесення Жмеринським міськрайонним судом рішення про стягнення аліментів відповідачем жодної копійки сплачено не було. Відповідач раніше пояснював, що йому не відомо про існування рішення про стягнення аліментів, проте під час розгляду справи про поділ майна його повідомили про це. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у Жмеринському відділі державної виконавчої служби і настільки йому відомо на сьогоднішній день вжито заходів щодо заборони виїзду відповідача за кордон. Зазначив, що аліменти це лише частина того, що повинен робити батько відносно своєї дитини. Сімейний кодекс ставить більш ширші зобов`язання відносно батьків, вони зобов`язуються піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також Сімейний кодекс зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у вихованні дитини. Хоча фактично дитина проживає разом з матір`ю, відповідачу ніхто не заважав спілкуватися з дитиною, відповідач достеменно знав де проживає дитина, адже реєстрація не змінювалась. Дитина ходила в садочок, школу, її бачили сусіди позивача. В справі є довідки про те, що вихователька не знає хто батько дитини, тому що він ніколи не приходив в садок. Так само було і в школі, коли дитина йшла в перший клас, а батько рядом не було. Не говорить про те, що потрібно було надавати якісь матеріальні кошти. Дитина потребує уваги кожного дня, двадцять чотири години на добу, здорова вона чи не здорова, в радості чи в горі. Ознайомившись з відзивом на позовну заяву зазначив що жодного доказу чим підтверджуються заперечення додано не було. На сьогоднішній день позивач ОСОБА_2 вдруге вийшла заміж, проживають спільною сім`єю, ОСОБА_4 вважає що теперішній чоловік ОСОБА_2 її батько, вона його сприймає так, оскільки він про неї піклується і у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день це серйозне питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , для того щоб не травмувати психіки дитини про те, що десь існує інша людина, яка є юридичним носієм батьківських прав. Зазначив, що в разі задоволення даного позову буде ставитися питання про всиновлення ОСОБА_4 для того, щоб вона могла жити повноцінною сім`єю і в подальшому її життя склалося так, щоб найбільшим чином було забезпечено її дитинство і подальше майбутнє. Йому невідоме місце проживання позивача ОСОБА_2 . Позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в наданому до суду 24.06.2019 відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення із слідуючих підстав. Після народження доньки він почав їздити на заробітки в Росію, звідки привозив гроші за які він з позивачкою купили будинок в с. Северинівка Жмеринського району, автомобіль та багато інших речей необхідних для побуту та нормального проживання сім`ї. В 2015 коли він перерубував на заробітках позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу. Коли приїхав із заробіток дізнався про рішення суду про їх розлучення. Коли повідомив позивачку, що буду оскаржувати рішення про розірвання шлюбу, так як має намір зберегти сім`ю, позивачка повідомила його про те, що вона вже проживає у фактичних шлюбних відносинах із чоловіком з яким має намір створити нову сім`ю. Він тимчасово виїхав із Жмеринки в пошуках роботи до м. Києва. Після розлучення він вирішив провести розподіл спільного майна подружжя. Домовились з позивакою про те, що оскільки будинок та автомобіль зареєстровані на неї, він свою частину будинку і автомобіля залишає для позивачки в рахунок аліментів на дитину, а позивачка в свою чергу відкличе із ДВС виконавчий лист про стягнення з неї аліментів. Така позиція була узгоджена між ним та позивачкою. Після цього, він відразу залишив позовні вимоги щодо розподілу майна без розгляду і був впевнений, що позивачка відкликала із ДВС виконавчий лист. Окрім цього, він постійно коли приїжджав із Києва додому, просив позивачку надати йому можливість побачитись із дочкою та передати їй подарунки, які він постійно провозив. Однак, позивачка повідомляла його, що новий чоловік з яким вона перебуває у шлюбних відносинах категорично проти того, щоб він приходив до них додому. З метою уникнення скандалів які могли перерости в бійку, що може негативно вплинути на психологічний настрій його доньки, він передавав подарунки і кошти для доньки і просив позивачку обов`язково сказати для доньки що це від нього, і що він її дуже любить. Він глибоко помилявся в порядності позивачки. Її дії, дійсно не витримують жодної критики і досягли піку цинізму та егоїзму. Саме володіючи такими якостями, позивачка вичеркнула майже п`ять років його як батька із життя їхньої доньки. Весь цей час спілкувався з позивачкою і мав велику надію, що даний позов буде відкликаний із суду. Зрозумів, що в черговий раз був обманутий позивачкою.

Представника відповідача - адвокат Кушнірук В.М. позов не визнав. Зазначив, що наданий позивачем висновок опікунської ради виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не може бути в даній справі допустимим доказом при винесені рішення, оскільки такий висновок має право надати відділ у Справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, представник якого не був залучений до справи, після проведення тотальної перевірки (беруться пояснення батька та матері, здійснюється обстеження умов проживання), оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою позбавлення батька дитини. Пояснив, що після розлучення з відповідачем позивачка відразу ж вийшла заміж чи проживала і цивільному шлюбі, йому не відомо, з іншим чоловіком. Тоді ж позивачка попросила відповідача про те, що якщо він хоче передати кошти своїй дочці або побачити зробити це так, щоб не бачив її чоловік, оскільки останній дуже ревнує якщо відповідач приходить до них до дитини, тому відповідач постійно надавав кошти дитині через ОСОБА_2 у руки. Відповідач купував для дитини одяг, взуття та все необхідне. Автомобіль і будинок був придбаний за спільні кошти, оскільки відповідач ОСОБА_3 знаходився постійно на заробітках, а ОСОБА_2 вдома і всі придбання оформлялися на позивачку, оскільки відповідача не було вдома. Коли було порушено провадження по справі про поділ спільного майна між сторонами була домовленість що вони продають автомобіль і ОСОБА_2 залишається проживати в їхньому спільному будинку, натомість ОСОБА_2 не має до ОСОБА_3 питань щодо матеріального забезпечення дитини. За останніх чотири роки немає жодної заяви до Державної виконавчої служби про те, що ОСОБА_3 не виконує обов`язки щодо аліментів, як і відсутні звернення до Служби у справах дітей що відповідач не виховує дитину. Відповідач рахує, що був обманутий позивачем. В липні 2019 року відповідач звертався до Северинівської сільської ради щодо проведення виконкому на якому запросити ОСОБА_2 на що йому було надано довідку про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи - Романишена А.А. суду пояснила, що висновок Северинівською ОТГ був винесений на підставі проведеної опікунської ради, де були присутні всі члени опікунської ради по справі ОСОБА_2 про доцільність позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . На опікунську раду були подані такі документи: свідчення сусідів, довідки з дитячих садочків, довідки з школи, пояснення від класного керівника, довідку надану ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 не виплачує аліменти. На опікунській раді буди присутні директор школи, заступник сільської ради, класний керівник, завідуюча дошкільного закладу. На підставі поданих документів члени опікунської ради винесли одноголосне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , так як батько не бере участі ні в навчання, ні у вихованні дитини, ніхто його не бачив, участі в заходах школи та дитячого садочку не брав, зі слів матері не забезпечував дитину матеріально. Так як в Северинівській ОТГ служби у справах дітей не має, а є опікунська рада при виконавчому комітеті на якій проводиться засідання, виноситься рішення яке затверджується рішенням виконавчого комітету. На виконавчий комітет відповідача не було запрошено, але голова опікунської ради готувала лист відповідачу, який був на направлений за місцем проживання відповідача в м. Жмеринка.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно копії паспорта позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Згідно довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області №72 від 22.02.2019 позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входять: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Згідно копії паспорта відповідач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 09 жовтня 2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №437 (а.с. 13).

Згідно копії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.04.2015 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 12 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №176 (а.с.14).

Згідно копії позовної заяви ОСОБА_3 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області було подано позов до ОСОБА_15 про поділ майна подружжя (а.с. 18). Згідно матеріалів цивільної справи №130/2562/15-ц оглянутої в судовому засіданні ухвалою суду від 02.09.2016 даний позов було залишено без розгляду.

Згідно копії виконавчого листа Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області рішенням суду по справі №130/371/15-ц вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.15).

Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_13 та ОСОБА_2 17 жовтня 2018 року зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2857 (а.с.8).

Згідно висновку опікунської ради виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1980 року народження, по відношення до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 30.11.2018 №3 вирішено надати ОСОБА_2 висновок до суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.17).

Северинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області надані до суду матеріали, за якими опікунською радою був зроблений висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, а саме:

з пояснень ОСОБА_16 , яка є сусідкою ОСОБА_2 встановлено, що з часу їхнього знайомства, а саме з 2015 року ОСОБА_2 проживає з своєю донькою ОСОБА_4 , яку виховує самостійно. Батька дитини ОСОБА_3 вона жодного разу за ці роки спілкування не бачила. У вихованні доньки ОСОБА_4 батько участі не приймає і матеріально не допомагає (а.с.116);

з пояснень ОСОБА_17 , яка є сусідкою ОСОБА_2 встановлено, що з сім`єю сусідки ОСОБА_2 знайомі чотири роки. Знає їх як добрих, порядних людей, благополучну сім`ю. Колишній чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не з`являється до своєї дочки ОСОБА_4 вже тривалий час. У вихованні своєї дитини участі не бере, не цікавиться її здоров`ям, знає що матеріально не допомагає (а.с.117);

з довідки завідуючої ДНЗ Кучер Л.Б . встановлено, що за час знаходження ОСОБА_4 в дошкільно - навчальному закладі с. Северинівка ( з 01.09.2015 по 01.06.2018) батько донки ОСОБА_3 не з`являється в дитячий садок, не виявляв ніякого інтересу та не цікавиться життям своєї доньки (а.с.119);

з доповідної записки класного керівника 1 класу Северинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Плаксій А.В . встановлено, що за період навчання учениці 1 класу ОСОБА_4 з 01.09.2018 по ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батько ОСОБА_3 у школі не з`являвся, інтересу до доньки не проявляв (а.с.121);

з довідки Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №32447 від 21.12.2018 встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо сплати ОСОБА_2 аліментів ОСОБА_3 за період з 09.02.2015 по 30.11.2018 згідно з виконавчим листом №130/371/15-ц, який видано 14.05.2015 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області (а.с.122);

з акту обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_2 від 29.11.2019 проведеного комісією в складі голови сільської ради Христюка О.У., голови опікунської ради Романюк В.М., інспектора з питань соціальної роботи Романишеної А. А. обстеженням встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . Будинок приватний, підключений до природного газу та централізованого водопостачання. До складу сім`ї входять: чоловік - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениця 1-го класу Северинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. В будинку створені усі необхідні умови для проживання та навчання дитини: облаштоване місце для навчання, гри та сну. Санітарно - гігієнічні умови проживання не порушені. Мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки, дитина забезпечена одягом, взуттям відповідно до сезону, продуктами харчування, ліками, іграшками, книгами, шкільним приладдям. Висновок комісії: комісія вважає, що у будинку ОСОБА_2 створені усі необхідні умов для проживання, навчання та розвитку дитини (а.с.123).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 23.07.2019 №803 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 , але на даний час за місцем реєстрації неп проживає ( тимчасово). Дитина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в селі Северинівка не зареєстрована, але на даний час проживає із матір`ю ОСОБА_2 (а.с.110).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Частиною 1 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Статтею 166 СК України передбачено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі « Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що застосування такої підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є необхідною мірою, оскільки зібраними у справі доказами підтверджується його винна поведінка, зокрема, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не цікавиться її потребами та станом здоров`я; не приймає участі у виховних, навчальних та інших заходах, необхідних для її усестороннього розвитку; не приймає участі у культурному та духовному розвитку дитини та у витратах, необхідних для такого розвитку, що є свідомим нехтуванням ним своїх батьківських обов`язків, та це буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Суд не приймає заперечення представника відповідача - адвоката Кушнірука В.М., що наданий позивачем висновок опікунської ради виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не може бути в даній справі допустимим доказом при винесені рішення враховуючи таке: відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами; відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» згідно якої органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад , які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей; відповідно до ч.4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає що висновок опікунської ради виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та рішення виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 30.11.2018 №3 Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав є належними та допустимими доказами у справі, є достатньо обґрунтованими та не суперечать інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач та його представник не надав доказів на підтвердження того, що залишення за відповідачем ОСОБА_3 батьківських прав щодо його доньки буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку із чим не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову.

Заперечуючи проти позову, в своїх поясненнях представник відповідача ОСОБА_23 не наполягав на залишенні за відповідачем ОСОБА_3 батьківських прав, та, не надавши жодного доказу, який би підтверджував намір відповідача бути батьком для дитини, не переконав суд в необхідності залишення за відповідачем таких прав.

Судом не встановлено належного факту намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, натомість встановлено факт його свідомого небажання виконувати батьківські обов`язки.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному, є належним та допустимими та підлягає задоволенню, виходячи із таких норм права, що регулюють зазначені спірні правовідносини.

З урахуванням задоволення позову на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.(а.с.1)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2019.

Суддя