Дата документу 23.04.2019 Справа № 318/854/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/854/19
Провадження №22-ц/807/1729/19
Головуючий в 1-й інстанції - Комишня Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_5 до Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Міжрайонне управління у Кам'янсько-Дніпровському районі та м. Енергодар Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

У квітня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Міжрайонне управління у Кам'янсько-Дніпровському районі та м. Енергодар Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвалами Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі та вищезазначену справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

15 січня 2019 року ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що 10.11.1990 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно з рішенням Кам 'янсько- Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.12.1998 року (справа 2-1/1998) вказаний договір був визнаний недійсним, а ОСОБА_5 став законним власником вказаного нерухомого майна. Рішення набрало законної сили 04.01.1999року.

Рішенням Кам'янсько- Дніпровського районного суду Запорізької у справі № 318/140/15-ц від 17.02.2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виселені зі спірного будинку, а ОСОБА_5 вселено до нього, як власника.

Таким чином, після визнання договору купівлі-продаоїсу від 10.11.1990 року, а також набрання законної сичи рішенням, суду з 04.01.1999 року ОСОБА_5 було поновлено в правах та йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 а отже і право користування земельною ділянкою на якій розташований будинок належить - ОСОБА_5

Окрім цього, земельна ділянка за вказаною адресою в 1974 році надавався саме ОСОБА_5, для будівництва будинку, що підтверджується протоколом засідання виконкому Кам'янсько- Дніпровської міської ради депутатів від 15.10.1974 року, рішенням виконкому № 402 про погодження наказу директора совгоспу Каменка» № 23 від 11.10.1974 року «Про наділення земельними ділянками громадян м. Кам 'янка- Дніпровська земельними ділянками під індивідуальне будівництво житловим будинком», який знаходиться в матеріалах даної цивільної справи.

З огляду на вище вказане, ОСОБА_5 повинен бути єдиним користувачем земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1

Однак, не зважаючи на це ОСОБА_5 через свого представника в листопаді 2017 року дізнався про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була передана у приватну власність іншій особі - ОСОБА_6 При цьому, ОСОБА_5 не вчинялося жодних дій щодо приватизації ділянки або щодо передачі її у власність іншим особам (земельна діляка у ОСОБА_5 не вилучалася).

Так, з листа ГУ ПП в Запорізькій області. ОСОБА_5 дізнався, що земельна ділянка була зареєстрована «сім'єю ОСОБА_6» згідно поданих ними документів щодо реєстрації земельної ділянки, яка була видана на підставі рішення Кам 'янсько- Дніпровської міської ради. Даний лист знаходиться в матеріалах цивільної справи № 318/854/18.

Згідно з відкритою Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.12.2017 року було встановлено, що право власності на земельну ділянку: кадастровий но.мер НОМЕР_1, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_6.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2017 року, було виявлено, що інформація про реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку в Реєстрі не міститься.

Згідно з ріщенням Кам'янсько- Дніпровської міської ради від 16.12.2003 року №10, земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 земельна ділянка, на якій розташований належний ОСОБА_5 житловий будинок, була передана у приватну власність ОСОБА_6.

ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_6, буде зловживати своїми процесуальними правами, та своїми діями унеможливить виконання ріщення суду. Оскільки, ОСОБА_6 вже не одноразово вчиняв певні дії, якими вводив в оману суд, унеможливлював виконання ріщень суду, зловживав своїми процесуальними правами, про це свідчать наступні факти.

По - перше.

ОСОБА_6 не будучи власником житлового будинку зробив висновок про ринкову вартість спірного житлового будинку. Даний висновок додається до заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про опінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підетавах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених оеіб.

Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

ОСОБА_6 в силу положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не мав права бути замовником оцінки майна та ве мав права укладати договір на проведення оцінки майна з ТОВ «АНАЛІТИЧНИЙ ЦЕНТР ДРОБНОВА».

При цьому, позивач звертав увагу суду на тому, що ОСОБА_6 достеменно знаючи про наявність рішення суду згідно з яким він не є власником житлового будинку АДРЕСА_1 замовляє його оцінку для створення штучного доказу та отримання можливості подати завідомо підставний позов, що кваліфікуються його дії, як зловживання процесуальними правами (ст. 44 України).

По - друге.

Ріщенням суду від 17.02.2015 року (справа № 318/140/15-ц) постановлено виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з житлового будинку АДРЕСА_1

Таким чином, станом на цей час ОСОБА_6, ОСОБА_9, в силу вказаних вище рішень суду, є такими, що втратили право користування спірним будинком. При цьому знаючи про дане рішення ОСОБА_6 проводить реєстрацію місця проживання свого сина - ОСОБА_10 за цією адреcoю, що змущує ОСОБА_11 знову звертатися до суду з новою позовною заявою.

17 жовтня 2018 року у ОСОБА_6 народилась онука - ОСОБА_12. яку також: прописана за адресою будинку, який начежить ОСОБА_5 До того ж місце реєстрації мсполітньої дитини згідно з вимогами ст. 29 ЦК України є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.11.2018 року рішення Камянсько-Дніпровського районного суду про усунення перешкод - залишено без змін.

По-третє.

З огляду на викладене вище, дії відповідача та членів його сім'ї наявність численних судових справ між сторонами. ОСОБА_6, будучи єдиною особою, яка відображена в Державному земельному кадастрі, як власник спірної земельної ділянки, безперешкодно може здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку, шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру речових правна нерухоме майно, та не чекаючи рішення суду у справі здійснити її відчуження, що значно ускладнить виконання рішення суду у справі та унеможливить ефективний захист позивача, поновлення його порушених прав.

ОСОБА_13 вважає, що ОСОБА_14, буде вчиняти дії, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду, тому необхідно заборонити йому вчиняти дії щодо предмета спору - земельної ділянки, передавати майно, виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Саме з цих підстав ОСОБА_13 звернувся до Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_5, адвоката Шапілової Світлани Володимирівни про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та заборонити ОСОБА_6 вчиняти певні дії, а саме: заборонити

вчиняти будь-які дії, у тому числі здійснювати реєстрацію прав, укладати договори,

вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки, кадастровий номер

НОМЕР_1, плоіцею 0,0939 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не

перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не підтвердженні жодними доказами ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України та не можуть розглядатися судом, як об'єктивна причина для вжиття заходів забезпечення позову.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є, зокрема, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Разом з тим, при обранні виду забезпечення позову колегія суддів враховує, що оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, колегія суддів вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову саме шляхом заборони відповідачу і будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння спірного нерухомого майна.

Суд першої інстанції на цю обставину уваги не звернув.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви представника позивача ОСОБА_5, адвоката Шапілової С.В. про забезпечення позову, не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року скасувати та постановити нову.

Заяву представника позивача ОСОБА_5, адвоката Шапілової Світлани Володимирівни про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0939 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

У задоволені іншої частини заяви ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 24 квітня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков