ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/366/19 Справа № 212/142/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконфереції, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 серпня 2017 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона та відповідач по справі є співвласниками АДРЕСА_2, кожному із них належить по 1/2 частини. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю та змінила замки, тому просила суд вселити її у спірну квартиру та передати їй комплекти ключів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи та ухвалено заочне рішення, на що позивач своєї згоди не надавала.

Позивач вважає, що її позовні вимоги повинні бути задоволені з тих підстав, що Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю та змінила замки.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4, який підтримав вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити, відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 16 квітня 2014 року (а. с. 3).

Ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів тому, що відповідач ОСОБА_2 мешкає за спірною адресою та чинить перешкоди в користуванні власністю-квартирою, а тому вимога позивача про вселення не підлягає задоволенню.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У ст.13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у ст.319 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи правомірного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні враховувати будь-які фактичні відомості, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, повністю погоджується з думкою суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження чинення відповідачем ОСОБА_2 їй перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю-1/2 частиною спірної квартири, а також що внаслідок таких дій порушується її право володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй нерухомим майном.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована з 27.02.1992 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15), окрім того, судом встановлено, що позивач мешкає в АДРЕСА_3, що підтверджено позовною заявою, та заявою позивача від 05.06.2017 про проведення судового розгляду справи за її відсутності (а.с.1, 27).

Окрім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції, представник позивача ОСОБА_4 підтвердив, що позивач мешкає в Італії, а коли приїздить до України, то мешкає у місті Кременчуці.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила в судовому засіданні в апеляційній інстанції, що її рідна сестра - позивач ОСОБА_1 має комплект ключів від квартири і доступ до неї, ніяких перешкод сестрі, вона не чинить.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2, якимось чином перешкоджає позивачу ОСОБА_1 користуватися належній їй Ѕ частиною квартири, зокрема не пускає до квартири, вчиняє скандали, змінила замки, тощо.

Доводи позивача про те,що судом першої інстанції порушено порядок заочного розгляду справи оскільки вона своєї згоди на такий розгляд справи не надавала, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Так, матеріали справи містять заяву позивача ОСОБА_1, датовану 05 червня 2017 року, де вона просить справу за її позовом слухати без її участі за наявними у справі доказами (а.с.27), що не суперечить вимогам ст.224 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: