Справа № 442/873/18 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2727/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Постінтур» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Ногірної О.Б. від 16 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) право власності на незавершене будівництво нежитлової будівлі б/н загальною площею 414,40 кв.м. в м. Дрогобичі Львівської області по вул. 22 Січня , б/н.

Дане рішення оскаржило ПП «Постінтур».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у позові позивачу відмовити повністю. Вважають, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, крім того судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права. Вказують на те, що апелянт є особою, права якої порушені оскаржуваним рішенням. Зазначають, що рішенням господарського суду Львівської області було 07.06.2013р. видано наказ №-5015/5259/12 про стягнення на користь ПП «Постінтур» боргу в сумі 374347.25 грн. з комунального підприємства «Управління капітального будівництва Дрогобицької районної ради».17.07.13 р. виконавчим відділом ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження.У комунального підприємства «Управління капітального будівництва Дрогобицької районної ради» на балансі знаходиться державне майно, незавершене будівництво адміністративного побутового корпусу фінвідділу та КРУ, яке розташовано у м. Дрогобич, по вул. 22-го Січня між будинками 45 та 47. Щоб не виконувати наказ суду, посадовими особами була спроба виставити незаконно це державне майно на аукціон та продати підставним особам. Вказує на те, що під час підготовки до проведення та під час проведення аукціону було допущену помилку, на прилюдні торги виставлено та продано не незавершене будівництво адміністративного побутового корпусу фінвідділу та КРУ, яке розташовано м. Дрогобич, на вул. 22-го Січня, між будинками 45 та 47, а капітальне, трьохповерхове приміщення за № 43 на вул. 22-го Січня, м. Дрогобич, яке являється комунальною власністю Дрогобицької громади. Вказують, що ПП «Постінтур» зацікавлений у погашенню частини боргу, шляхом передачі йому незавершеного будівництва адміністративного - побутового корпусу фінвідділу та КРУ, яке розташовано у м. Дрогобич, на вул. 22-го Січня, між будинками 45 та 47 по вищевказаному факту, звернулось з заявою в правоохоронні органи, які відкрили 26.12.2014 р., досудове кримінальне провадження №- 0002923, по ч. 1 ст. 190, ч.І ст. 366 КК України. Зазначають, що на даний час досудове кримінальне розслідування проводить СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області. Вказують на те, що позивач неодноразово звертався до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з цим позовом, зокрема: ухвалою від 19.05.2016 р. по цивільній справі №442/3715/16 суддею Хомиком А.П. відкрито провадження у справі про визнання за ОСОБА_4 права власності на незавершене будівництво нежитлової будівлі б/н загальною площею 414.40 кв.м. в м. Дрогобич, Львівської області по вул. 22 Січня, б/н. 20.12.2016 р. суд виніс ухвалу про залишення позову без розгляду. Позивач вдруге звернувся з цим позовом до суду, цивільна справа №442/2370/17 та ухвалою від 27.03.2017 p. відкрито провадження у справі. Представником позивача 20.04.2017 р. до суду було подано заяву з прохання про залишення позову без розгляду та 20.04.2017 р. суд виніс ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Вказують на те, що майно, яке було предметом розгляду по даній цивільній справі в дійсності являється незавершеним будівництвом адміністративного - побутового корпусу, загальною площею 428 кв. м., яке розташоване між будинками 45 та 47 по вулиці 22-го Січня, м. Дрогобич. Згідно листа від 23.10.2013 р. вих. - 13-130/8295 в квітні 1996 року на замовлення контрольно - ревізійного управління у Львівській області та фінансового відділу Дрогобицької райдержадміністрації було розпочато будівництво адміністративного будинку у м. Дрогобич за адресою , вул. 22-го Січня, 47. На момент розгляду справи в суді першої інстанції це незавершене будівництво являється державною власністю і її власником є Львівська обласна адміністрація, а не Дрогобицька міська рада. Вказують, що на вул. 22-го Січня у м. Дрогобич, без номера розташовано сім недобудов. Яку саме недобудову по вул. 22-го Січня м. Дрогобич, без номера суд визнав власністю позивача незрозуміло . Суд по незрозумілим причинам вказав, що недобудова становить - 414.40 м. кв., в дійсності недобудова становить - 428 м. кв. звертають увагу на те, що текст Протоколу №1413282-1/1 від 24.07.2013 р. який судом визнано належним доказом змінено, а саме змінено номера лотів, в оригіналі вказано, майно знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 43, в підробленому Протоколі вказано адресу - м. Дрогобич, без номера; в оригіналі Протоколу вказано: « згідно п.4.11 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 р. №42/5/ зареєстрованого в Мінюсті України 19.07.99 р. за № - 480/3773 ( із змінами і доповненнями ) за умови достатньої кількості покупців за даним лотом торгів відновлюється), а в Протоколі підробленому позивачем вказано: «Згідно п. 4.16 Порядку проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 68/5 від 27.10.99 ( із змінами і доповненнями ), за умови достатньої кількості покупців за даним лотом прилюдні торги відновлюються; в оригіналі Протоколу проставлено в нижньому правому куті реєстраційний номер, вхідний - 6447/08 1-35 від 29.07.2013 року, Головного управління юстиції у Львівській області, а в Протоколі підробленому позивачем така реєстрація відсутня. Позивач в якості доказу надав суду першої інстанції Технічний паспорт недобудови, який оформлений з порушеннями, а саме на титульному аркуші відсутнє - правильна назва недобудови, не вказано дійсне місцезнаходження недобудови та не вказано власника.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на апеляційну скаргу, а також письмових заяв учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст., 247, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ст.321, ч.1 1 ст. 319, ч. 1 ст.392, ч.1 ст. 182, ст.328 ЦК України, п.3.1 та 3.2 Глави 12 Розділ II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 41, 55 Конституції України та задовольняючи позов, виходив з того, що згідно протоколу прилюдних торгів № 1413283-1/1, від 24 липня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, ОСОБА_4 було придбано незавершене будівництво адміністративно - побутового корпусу загальною площею 428 кв. м, що розташоване за адресою : м. Дрогобич, вул. 22 Січня, б/н. Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на підставі такого протоколу було складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 05 серпня 2013 року. З копії постанови приватного нотаріуса № 1 від 24 лютого 2017 року № 41/02-31 встановлено, що у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів було відмовлено, оскільки в поданому Акті державного виконавця від 05 серпня 2013 року відсутні дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно. Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 було придбано незавершене будівництво адміністративно - побутового корпусу загальною площею 428 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. 22 Січня, б/н. на прилюдних торгах, позивач звернувся до нотаріуса, за видачею свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, проте в такому йому було відмовлено, оскільки в поданому Акті державного виконавця від 05 серпня 2013 року відсутні дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно. Таким чином, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 придбав спірне нерухоме майно з прилюдних торгів, але з наведених вище причин нотаріус не може видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, тому позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне майно.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи, суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Представник позивача, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 міської ради, в якому просила визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) право власності на незавершене будівництво нежитлової будівлі б/н загальною площею 414,40 кв.м, що розташована на вул. 22 Січня в м. Дрогобич Львівської області.

В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно протоколу прилюдних торгів № 1413283-1/1, від 24 липня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, ОСОБА_4 було придбано вище вказане майно. З метою отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6, проте отримав відмову через відсутність даних про правовстановлюючий документ боржника на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобовязаний розяснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обовязків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобовязаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем подано позов про визнання права власності на незавершене будівництво нежитлової будівлі, однак відповідачем до участі у справі залучено лише Дрогобицьку міську раду. Інших же осіб прав та обовязків яких такий спір стосується до участі у справі не залучено як співвідповідачів, хоча рішення суду про задоволення позову та визнання права власності відповідно прямо впливає на їх права та законні інтереси.

Так, судом на обговорення вказане питання (про зясування кола осіб, яких стосується спір та залучення співвідповідачів) не ставилось та позивачу таке його право не розяснювалось, відповідно і позивач такого права не реалізовував у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, про що він повинен був бути поінформованим судом.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обовязки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів) на права та обовязки якого (яких) впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Також, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, за ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Окрім цього, за ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Власник матеріалу, який набув право власності на виготовлену з нього річ, зобов'язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договором.

Також, відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ж ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також, як вказано вище, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Про вказане йдеться у ряді постанов Верховного Суду України, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обовязковими до застосування, зокрема, у справах №6-2124цс15 від 10.02.2016 року, №6-2994цс15 від 20.04.2016 року; 36-160цс16 від 13.04.2016 року; №6-1502цс15 від 2.12.2015 року; №6-1858цс15 від 18.11.2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи та на чому наполягає позивачОСОБА_4, ним було придбано незавершене будівництво адміністративно побутового корпусу загальною площею 428 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. 22 Січня, б/н. на прилюдних торгах.

Також, позивач звернувся до нотаріуса, за видачею свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, проте в такому йому було відмовлено, оскільки в поданому Акті державного виконавця від 05 серпня 2013 року відсутні дані про документи, що посвідчували б право власності боржника на майно.

Тому, відсутність у матеріалах справи даних на спірний обєкт, як обєкт права власності (через що приватним нотаріусом ОСОБА_6 було відмовлено в реєстрації права власності); не наведення ні позивачем, ні судом правових норм виникнення права власності на спірний обєкт саме у позивача, відповідно до вимог закону; наявність у матеріалах справи різних за своїм змістом протоколів прилюдних торгів (з однаковим номером та датою); відкриття кримінального провадження за ст. 190 ч.1 КК України за фактами реалізації незавершеного будівництва адмінбудинку площею 428 кв.м. за адресою вул. 22 січня м.Дрогобич та залучення апелянта ПП «Постінтур» у даному кримінальному провадженні як потерпілого; наявність у матеріалах справи даних про різні обєкти, один із яких ніби то був проданий з прилюдних торгів (площею 428 кв.м.), інший же є предметом у даному спорі (площею, 414,4 кв.м.); не зазначення позивачем та не встановлення судом дійсного статусу спірної будівлі, а також заперечення апелянтом можливості набуття позивачем права власності на спірний обєкт; доводи апелянта про нікчемність проведених торгів з продажу згаданого обєкту; незалучення до участі у справі Львівської обласної державної адміністрації, Дрогобицької районної ради, КП «Управління капітального будівництва Дрогобицької районної ради», інтересів яких стосується спірне будівництво та відповідно даний спір; наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення боргу на користь апелянта у звязку із проведенням будівництва та доводи апелянта з приводу можливості погашення такого у спосіб продовження будівництва або передачі спірного обєкту у їх відання, - в цілому свідчать про те, що вказаний спір впливає на права та законні інтереси апелянта, а оскаржуване рішення прямо вплинуло на права та законні інтереси апелянта та його незалучення призвело до неправильного вирішення спору.

З наведеного вище, також, вбачається, що позивач не набував права власності на спірний обєкт, а має намір таке набути за рішенням суду, подавши даний позов.

Враховуючи все вище викладене у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання права власності на спірний обєкт за позивачем у даному спорі без участі заінтересованих осіб, зокрема, апелянта та інших, про яких йшлося вище.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих осіб як учасників (співвідповідачів) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність таких, зокрема, процесуальних порушень, що вплинуло на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вказане відповідає, також, і правовим позиціям викладеним у Постановах Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18), а також у постанові від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18), з подібними процесуальними правовідносинами, що повинні бути враховані, зокрема, і судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати підставними та саму скаргу задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Постінтур» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.04.2018 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7