КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6437/2019
Справа № 755/984/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Галагана В.І. в м. Київ 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Сетам», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним результатів електронних торгів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним результатів електронних торгів, посилаючись на те, що 06 квітня 2018 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 56132600 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 2758324,76 грн. заборгованості. 12 грудня 2018 року відбулися електронні торги з реалізації арештованого майна позивача, а саме садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, переможцем яких стала третя особа ОСОБА_6 Вказувала, що 22 жовтня 2018 року вона отримала від виконавчої служби висновок про вартість нерухомого майна, яка на думку суб'єкта оціночної діяльності становить 594770 грн., дана оцінка не відображає реальної ринкової вартості і є свідомо заниженою, а також звіт складено без огляду предмету оцінки. 01 листопада 2018 року вона звернулася до суду з позовом про визнання висновку оцінки майна недійсним, незважаючи на це, державний виконавець, будучи обізнаним про оскарження результатів звіту оцінки майна, передав арештоване майно на реалізацію.

Просила визнати недійсними результати електронних торгів, оформлені протоколом електронних торгів № 375382 від 12 грудня 2018 року з реалізації садового будинку з господарськими будівлями і спорудами із земельною ділянкою пл. 0,0589 га., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_4

Одночасно із позовом ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно, а саме садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами із земельною ділянкою пл. 0,0589 га., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_4, не погоджуючись із ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що у заяві про забезпечення позову, яка була подана разом із позовною заявою 15 січня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва, позивачем було дотримано без винятку всіх норм відповідно до ст. ст. 149, 150, 151, 152 ЦПК України.

Зазначав, що на вимогу п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України зустрічне забезпечення даного позову, на думку позивача, не є доцільним, та відповідачі не несуть жодних збитків від виду даного забезпечення, оскільки в даний час відкрито та діє виконавче провадження, яким арештоване все майно позивача, також було проведено електронні торги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову заявнику ухвалою від 26 лютого 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке підлягає застосуванню задля забезпечення відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним результатів електронних торгів з реалізації майна, одночасно подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне їй нерухоме майно, реалізоване на оспорюваних електронних торгах 12 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З огляду на зазначені вимоги закону, заява ОСОБА_4 про забезпечення позову від 15 січня 2019 року подана заявником із дотриманням вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України.

Зокрема, на останньому аркуші заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 на вимогу ст. 154 ЦПК України зазначає, що зустрічне забезпечення недоцільне, оскільки в даний час відкрито та діє виконавче провадження № 56132600, яким арештоване все майно позивача.

В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України доводи позивача про відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення також вважаються пропозицією щодо зустрічного забезпечення, тому не можна вважати, що у заяві ОСОБА_4 такі доводи відсутні, а отже висновки суду першої інстанції в цій частині не є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Будь-яких інших підстав для повернення заяви на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України судом першої інстанції не зазначено.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Вимоги позивача про задоволення заяви про забезпечення позову у справі та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно апеляційним судом при розгляді даної апеляційної скарги на ґрунтуються на вимогах ЦПК України та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :