Справа №173/1739/18
Провадження №2/173/73/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

при секретарі - Рудовій Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні та дітьми та участі у їх вихованні ,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми до відповідача ОСОБА_2, треті особи, що не заявляє самостійних вимог: орган з питань опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

20.08.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 31.10.2018 року

31.10.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засідання на 16.01.2019 року.

16.01.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву в зв'язку з закінченням робочого часу. Справу призначено до розгляду на 01.04.2019 року.

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

01.04.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та у вихованні дітей. Встановити спосіб та порядок його у часті у вихованні дітей у вигляді:

-Два дні на тиждень з 11 до 18 години без присутності матері;

-У святкові та інші дні за попередньою домовленістю батьків..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з 2000 року по 2011 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2011 року шлюб між ними був розірваний. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 03 лютого 2011 року

В період шлюбу у них народилося троє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою.

Фактично з самого розлучення у нього з відповідачкою почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, почалися створюватись штучні перешкоди зі сторони відповідачки стосовно неможливості його нормального спілкування зі своїми дітьми.

Весь цей час він намагався налагодити нормальний зв'язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення.

Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не має можливості нормально спілкуватись з дітьми, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснивши, що всі доводи на обґрунтування позовних вимог викладені в його позовній заяві. Також пояснив, що він згоден відмовитись від даного позову, якщо в відповідач відкличе виконавчий лист про стягнення з нього аліментів .

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визначала частково, при цьому пояснила, що будь-яких перешкод у спілкування батька з дітьми вона не чинила. Навпаки завжди дозволяла своїм старшим дітям бачитись з батьком. батько сам відмовився спілкуватись з дітьми після чергового побачення з доньками. Меншого сина відповідач взагалі не визнавав своїм. Навіть подавав позов про оспорення свого батьківства відносно даної дитини. Дитина виросла без батька та навіть не знає, що відповідач є його батьком, так як відповідач ніколи не виявляв бажання побачитись та поспілкуватись з даною дитиною. Проте вона усвідомлює, що відповідач є батьком дітей, вона згодна , щоб він спіклувався з дітьми, але для цього потрібен час щоб вона поговорила з дітьми та налаштувала їх позитивно на зустрічі з батьком. Тому вважає. що побачення першим часом повинні проходити у її присутності.

Представники тертіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явились, подавши заву про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вислухавши дітей сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 року по 2011 рік, що сторонами не заперечується . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2011 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 03 лютого 2011 року , що підтверджується копі рішення суду.

В період шлюбу у сторін народилося троє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей , в яких сторони записані батьками дітей.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою, що сторонами також не заперечується.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. крім випадку, передбаченого частиною п'ятою ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150,180 СК України - батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, як в позовній заяві так і в судовому засіданні, позивач не вказав в чому саме та в який спосіб відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та у прийняті участі у їх вихованні, обмежившись лише загальними фразами щодо наявних між ними конфліктів.

Допитаний зі сторони відповідача свідок ОСОБА_6А,. пояснив, що він вважає, що батько повинен бачитись з дітьми і що створення перешкод у спілкуванні з дітьми на його думку є незаконним.

Проте свідок не зміг відповісти на запитання, яким чином відповідач перешкоджає бачитись позивачу з дітьми. Та пояснив, що він не був свідком того, що відповідач забороняла позивачу бачитись з дітьми.

Таким чином даний свідок як і позивач не навів будь-яких доводів того, що відповідачка створювала перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми та в чому вони полягали.

Допитані зі сторони відповідача свідки пояснили наступне.

Так свідок ОСОБА_7А, пояснила суду, що вона є матір'ю відповідачки. Вона була свідком того, що сторони одружились та протягом тривалого періоду проживали добре. Проте в останні роки спільного їх проживання відповідач почав зловживати спиртними напоями, чинити сварки та вигнав її доньку з двома старшими дітьми, яким було 10 і 5 років на вулицю. На той час Вітя ще не народився. Вона забрала доньку з дітьми до себе. На даний час її донька зустріла іншого чоловіка з яким вона проживає. Вітчим добре ставиться до дітей та приймає участь у їх вихованні. Батько сам не проявляє бажання спілкуватись з дітьми, так як часто після роботи вживає спиртні напої та йому не до дітей. Навіть подавав позов щодо оспорення свого батьківства відносно двох менших дітей. Її донька ніколи не забороняла батькові бачитись з дітьми. Старші дівчатка раніше бачились з татком. Але після того, як батько в громадському місці, після вживання спиртних напоїв в присутності дівчаток вчинив їм скандал, діти саме не захотіли бачитись з батьком. До меншого сина позивач взагалі ставиться байдуже.

Свідок ОСОБА_8І,, в судовому засіданні пояснила що вона живе поряд з відповідачкою, є її кумою та досить часто буває вдома у відповідачки. Будь-яких перешкод відповідачка не чинила позивачу щодо зустрічей з дітьми. Позивач після розірвання шлюбу до сам до дітей не приходив. Вона була свідком того, що позивач прийшов до двору відповідачки лише один раз і то лише для того, щоб забрати якісь документи. В цей час одній дитині було день народження, але батько не приніс ніякого подарунка. Дитина позивача гралась за двором з її дитиною, але батько пройшов поз дітей наче їх там і не було, а повертаючись назад почав лаятись, негативно виражатись на відповідачку та дітей. Тому вона змушена була відправити свою дитину додому, аби остання не чула висловлювань позивача.

Старша донька сторін ОСОБА_3П,. в судовому засіданні пояснила, що після припинення спільного проживання батьків вона та її менша сестра спілкувались за батьком. Мати ніколи не перешкоджала їхньому спілкуванню. Батько часто їм телефонував. Інколи вони з дозволу мами ходили з батьком до міста та там спілкувались з ним. Але останнім часом батько все частіше почав ходити з ними до кафе де брав собі спиртні напої та розпивав їх у їх присутності. Їм з сестрою це не подобалось, про що вона і сказала батькові, але йому це не сподобалось і він різко виразився з цього приводу. В одну із зустрічей вони разом пішли до магазину і її сестра поросила батька купити їй парфуми, але батько вчинив скандал, її сестра злякалась та розплакалась. А після того як вона назвала батьком чоловіка, з яким їх мама та всі вони проживають, батько сказав, що він не бажає з ними спілкуватись. Останнім часом батько часто вживає спиртні напої, по вулицям ходить брудним, неохайним, коли зустрічає їх матір - вчиняє їй сварки. Така поведінка батька їй дуже не подобається. І вона не бажає бачитись з батьком, коли він в такому стані. Вона була свідком того, що батько будучи в стані алкогольного сп'яніння впав з велосипеда та не міг підвестись. Коли вона розповіла про це матері, то мати сказала, що батькові потрібно допомогти. І вони всі ходили допомагали батькові та відвели його додому.

Донька сторін ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона не бажає бачитись з батьком , так як він її образив. При більш детальному розпитуванні дитини про її образу на батька, дитина розплакалась та не змогла нічого сказати.

Син сторін ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що у нього є батько ОСОБА_9. Він знає позивача, назвав його прізвище. На запитання чи позивач приходив до сина, чи приносив йому подарунки, іграшки, цукерки, дитина відповіла, що в нього є багато іграшок, але їх купили мама та папа Саша.

З наданих характеристик на дітей судом встановлено, що за місцем навчання всі діти сторін характеризується позитивно. В характеристиках зазначається, що діти є вихованими, доброзичливими, комунікабельними. Також в характеристиках зазначається, що тісне спілкування з вчителями та вихователями здійснюють мати та вітчим. Батько лише один раз відвідав старшу дитину в школі, коли та була ще третьому класі.

З рішення комісії з питань захисту прав дітей № 9 від 05 липня 2018 року, наданого Верхньодніпровською районною адміністрацією встановлено, що діти не мають бажання бачитись з батьком з причини вживання батьком алкогольними напоями в їх присутності та агресивного відношення до їх матері. У прийнятому рішенні зазначено, що батькові необхідно знайти можливість частіше спілкуватись з дітьми та завоювати їх довіру.

Оцінюючи всі надані сторонами докази в їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту перешкоджання відповідачкою у спілкуванні йому з дітьми чи прийняті участі у їх вихованні. Натомість всі надані відповідачем докази свідчать про те, що мати не перешкоджала дітям бачитись з батьком. Завжди відпускала дітей на прогулянки з батьком та навіть сприяла наданню допомоги позивачу не за зовсім позитивних обставин.

Натомість позивач своєю поведінкою сприяв тому, що діти втратили бажання бачитись з батьком. В свої поясненнях позивач сам зазначив, що він припинив побачення з доньками після того, як вони назвали батьком теперішнього чоловіка їхньої матері.

Старша донка сторін вказує на те, що вона не бажає бачитись з батьком, так як останній вживає спиртні напої, не слідкує за собою, агресивно ставиться до матері.

Менша донька через сприйняття поведінки батька в силу свого розвитку, пам'ятає лише свою образу на батька, яка є такою сильною, що приводить дитину до сліз. Менша дитина взагалі до батька ставиться байдуже. Таким чином при відсутності перешкод зі сторони матері батько своєю поведінкою сам створив таку ситуацію за якою діти не бажають з ним бачитись та спілкуватись, через недовіру до нього. Натомість діти добре себе почувають з теперішнім чоловікам відповідачки, довіряють йому та охоче проводять з ним час, навіть називаючи батьком.

Позивач, як рідний батько дітей замість того, щоб замислитись на своєю поведінкою, змінити свої звички, завоювати довіру та повагу дітей будь-яких дій не вчинив. Натомість вимагає примусово встановити йому способи спілкування з дітьми, які не бажають цього саме через поведінку батька, а не через те, мати впливала на свідомість дітей з метою створення у дітей негативного відношення до батька.

Частиною 1 т. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Таким чином вирішуючи спір між сторонами суд виходить із пріоритетності забезпечення інтересів дітей, їх фізичного та психологічного здоров'я.

При цьому як вже зазначалось вище, судом не встановлено вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні. Тому в задоволенні даних позовних вимог суд вважає за можливе відмовити.

Щодо визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, суд ставлячи на перше місце інтереси дітей, їх фізичне та психологічне здоров'я приходить до наступних висновків.

В ситуації, що виникла між сторонами діти самі не бажають бачитись з батьком, виходячи з його поведінки, наявності шкідливих звичок, агресивного ставлення до матері дітей, байдужого відношення до самих дітей. Батько не будучи позбавленням у можливості спілкування з дітьми без присутності матері не зміг розібратись у психології дітей, їх прагненнях, вчинках, ставлячи на перший план свої амбіції з того приводу, що діти назвали батьком іншого чоловіка, сам не захотів спілкуватись з дітьми. Тобто відштовхнув дітей від себе. Батько категорично відмовляючи дитині і придбанні речі, яку вона бажала, не зміг переконати дитину, що дана річ їй не потрібна, чи є шкідливою для неї, не вказавши альтернативи у придбанні іншої речі, яка б була більш необхідною для дитини відповідного віку. При цьому відмовляючи у придбанні речі на прохання дитини, навіть вчинив дитині скандал, що має наслідком погіршення психологічного стану дитини та її відношення до батька.

Стосовно меншої дитини батько взагалі оспрював своє батьківство. І не вчиняв ніяких дій на завоювання повагу та довіри сину до себе як до батька.

Батько жодного разу не відвідав дітей у школі та садочку. Не звернувся до інших осіб за допомогою у налагодженні стосунків зі своїми дітьми.

За даних обставин суд не вбачає підстав для встановлення способів участі батька у спілкуванні з дітьми без присутності матері. І вважає, що таке спілкування не даний час має бути лише у присутності матері та не дуже частим, так як діти повинні звикнути до батька, переконатись у його доброму ставленні, любові та повазі до них, що в подальшому матиме наслідком звикнення дітей до батька та участь у спілкуванні та вихованні дітей відрегулюється між сторонами та дітьми сама собою.

Також суд вважає, що за навденою вище метою батько також повинен відвідувати школу, дитячий садок, де перебувають його діти. Цікавитись навчанням та успіхами дітей. Приймати участь у святах, які влаштовуються школою та дошкільним закладом. Тому вважає за можливе встановити саме такий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, так як такі зустрічі відбуватимуться в присутності матері, інших батьків, педагогів і будуть не так болячи впливати на психіку дітей.

Крім того батькові самому необхідно змінити свою поведінку: обмежити вживання спиртних напоїв, а в присутності дітей взагалі утримуватись від їх вживання. Припинити агресивне ставлення до матері дітей. Своєю поведінкою створити у дітей довіру до себе, як до люблячого батька, а не чужого дітям чоловіка.

Також суд вважає, що наведені вище способи спілкування з дітьми та участі у їх вихованні, мають бути встановлені лише стосовно менших дітей. Так як старшій донці на момент набрання рішенням законної сили виповниться вісімнадцять років, вона перестане бути дитиною. Та матиме право сама вирішувати яким чином з та якою періодичністю їй спілкуватись зі своїм біологічним батьком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає,що понесені позивачем судові витрати повинні бути покладені саме на позивача. Так як судом не встановлено , що відповідач перешкоджала позивачу бачитись з дітьми і приймати участь у їх вихованні, і дані позовні вимоги судом не задовольняються. Інші позовні вимоги щодо визначення сопору у спілкування позивача з дітьми та участі у їх вихованні, хоч і задовольняються судом, але необхідність їх встановлення викликана поведінкою самого позивача, а не винними діями відповідача, яка навіть в судовому зсіданні підтвердила, що батько повинен спілкуватись з дітьми і вона намагатиметься переконати дітей у необхідності побачень з батьком. Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позові вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні та дітьми та участі у їх вихованні - задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованому за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, спосіб участі у спілкування з дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом:

- спілкування з дітьми в присутності матері за передньою домовленістю з матір'ю дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 два рази на місяць у вихідні дні протягом 3- годин, за місцем проживання дітей за адресою: м. Верхівцеве вул.. Шевченко, 35 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області або за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою м. Верхівцеве, вул. Залізнична, 9/2 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області або в будь-якому іншому погодженому сторонами місці, за виключенням кафе та інших розважальних закладів, які здійснюють торгівлю спиртними напоями.

- участі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 у святах та інших заходах, які проводяться навчально-виховними закладами, які відвідують діти, починаючи з моменту набранням рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в с умі 705-00 грн., (сімсот п'ять) покласти на позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 11.04.2019 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 11.04.2019 року

Оприлюднене 11.04.2019 року

Дата набрання законної сили: 14.05.2019 року