Дата документу 11.04.2019
Справа № 320/1068/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області за участі третьої особи: Комунального закладу «Гуляйпільська спеціальні загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, про повернення відібраної дитини та припинення стягнення аліментів,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить повернути їй її неповнолітню доньку ОСОБА_4 Батломєвну, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була відібрана у неї за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року.

Позов мотивує тим, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року, на підставі позову органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради у неї було відібрано її неповнолітнього сина ОСОБА_5, якому на теперішній час вже виповнилось 18 років та малолітню доньку - ОСОБА_4 Батломєвну, ІНФОРМАЦІЯ_2 (якій на теперішній час виповнилось 9 років) в зв'язку з тим, що вона неналежно виконувала батьківські обов'язки по вихованню своїх дітей. Син на теперішній час мешкає разом з нею. Однак її донька, ОСОБА_4, по теперішній час перебуває в КЗ «Гуляйпільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради.

Наразі позивач повністю переглянула своє відношення до виконання батьківських обов'язків і має бажання повернути доньку в сім'ю для виховання. Такий її стан був обумовлений смертю батька доньки, вона дуже переживала з цього приводу, однак на теперішній час має бажання жити лише для доньки і сина. Вважає, що її неповнолітній донці буде краще проживати з нею та в зв'язку із зміною її ставлення до виконання батьківських обов'язків, є всі підстави для повернення дитини на виховання в сім'ю. Згідно з довідкою від 07.12.2018 позивач мешкає за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд.123. За вказаною адресою нею створені належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дитини. Згідно з довідкою № 02-1382 від 03.12.2018 року, донька дійсно навчається у 1-В класі в КЗ «Гуляйпільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради. Відповідно до листа № 02-1381 від 03.12.2018 року, позивач дійсно цікавиться психологічним станом своєї доньки, та спілкується з дитиною і телефоном, і систематично відвідує її в навчальному закладі. Згідно з трудовими договорами з КП «Мелітопольський міський парк культури і відпочинку ім. Горького», з травня 2018 року вона працює за професією підсобний робітник та отримує заробітну плату. Відповідно до характеристики № 160 від 06 серпня 2018 року з місця роботи, зарекомендувала себе з позитивного боку. Таким чином на теперішній час зникли обставини, які були підставою для відібрання доньки від неї. Отже, вона створила всі необхідні умови для виховання доньки, не має хвороб, які б перешкоджали вихованню нею доньки, а тому позитивні зміни у її житті дають підстави стверджувати про те, що повернення доньки буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги за підставами, викладеними в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач не має постійної роботи і доходу, живе на тимчасові заробітки, у центр зайнятості на облік не стала, умови її проживання незадовільні. Зазначене свідчить, що позивач нічого не зробила задля того, щоб її донька могла проживати у належних умовах.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, підтримує позов, але якщо його задоволення не буде шкодити інтересам дитини.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_4 Батломєвни, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20), яка на даний час перебуває у Комунальному закладі «Гуляйпільська спеціальні загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради (а.с.11).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2016 року відібрано від матері ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню дочку ОСОБА_4 Батломєвну, ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її батьківських прав; стягнуто з ОСОБА_1, на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Батломєвни, аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якої будуть передані діти.

Вищевказане рішення прийнято з підстав ухилення матері дітей від виконання обовязку по вихованню дитини.

На даний час мати малолітньої ОСОБА_4 Батломєвни, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про повернення їй доньки, мотивуючи свої вимоги тим, що відпали причини, які були підставою для відібрання дитини.

Так, позивач в підтвердження своїх вимог надала трудові договори про участь в оплачуваних громадських роботах та характеристику КП «Мелітопольський міський парк культури і відпочинку ім. Горького» Мелітопольської міської ради Запорізької області, згідно якої характеризується позитивно, як відповідальна та працьовита особа.

Відповідно до довідки в.о. директора КЗ «Гуляйпільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради від 03.12.2018 позивач цікавиться психологічним станом своєї доньки, спілкується з дитиною і телефоном і провідує її в навчальному закладі: 09.09.2018, 16.09.2018, 29.09.2018, 13.10.2018, 10.11.2018. Останній раз приїздила 03.12.2018 /а.с. 10/.

При цьому, відповідно до наданого у судовому засідання представником відповідача акту обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 від 11.04.2019, умови проживання незадовільні: у кімнаті антисанітарія, не прибрано, бруд, пил; у кімнаті матері важко дихати, повітря затхле, пропитане неприємним запахом пилу, плісняви, брудного одягу, немитого тіла; відсутні матрац на ліжку, ковдра, подушка, постільна білизна. Сама ОСОБА_1 вважає дані умови є нормальними для проживання дитини. За рішенням членів комісії, на сьогодні матірю дитини не створено умов для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Також з ОСОБА_1 проживає повнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною третьою статті 170 СК України передбачено, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1,2,4 ст. 155 СК України).

Згідно із ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів, як б переконували, що після відібрання у неї дітей вона змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Додані нею до позову трудові договори та характеристика датовані за період з квітня по листопад 2018 року, тобто після листопада 2018 року позивач ніде офіційно не була працевлаштована. Крім того, відповідно до її пояснень, наданих у судовому засіданні, позивач перебивається сезонними заробітками, продукти харчування та постільну білизну для дитини вона наразі не має, однак зобовязується придбати у майбутньому, коли заробить гроші. Також зазначила, що до КЗ «Гуляйпільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат», де перебуває донька, вона добирається пішки, оскільки не має грошей на проїзд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час позивачкою за місцем проживання не створені належні умови для повноцінного піклування про здоров'я дитини, її виховання, фізичного, духовного та морального розвитку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у цій справі у звязку з наведеними обставинами, на теперішній час не встановлено підстав для повернення малолітньої дитини її матері, а відтак для припинення стягнення з позивача аліментів на малолітню доньку.

Керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області за участі третьої особи: Комунального закладу «Гуляйпільська спеціальні загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, про повернення відібраної дитини та припинення стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 5.

Третя особа: Комунальний заклад «Гуляйпільська спеціальні загальноосвітня школа-інтернат» Запорізької обласної ради, місце розташування за адресою: Запорізька область, Гуляйпільський район, смт Залізничне, вул. Школа-інтернат, буд. 2.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.04.2019.

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова