Справа № 456/4514/18
Провадження № 2/456/478/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 квітня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2007 по справі № 2-3394/2007 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2007 по справі № 2-3394/2007 з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.11.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Син ОСОБА_3 проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та потребує значно більше матеріальних коштів, ніж визначено рішенням суду. Відповідач коштів на навчання сина, придбання одягу, взуття, шкільного приладдя не надає. Їй одній надзвичайно важко забезпечити гармонійний розвиток сина, як фізичний, так і соціальний. Рівень матеріального забезпечення їх сімї погіршився. Аліменти в розмірі 250,00 грн. не покривають навіть третини витрат, які вона несе на утримання сина. Відповідач ще до народження дитини залишив сімю і добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться його вихованням і станом здоровя та ухиляється від покладеного на нього обовязку зі сплати аліментів, про що свідчить заборгованість у розмірі 33295,76 грн., а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не зявився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-СГ № 025873 від 27.03.2007 /а.с. 8/.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 081925 від 08.02.2007 /а.с. 7/.

Згідно з довідкою № 1229 від 16.08.2018, виданою виконкомом Дашавської селищної ради, ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з сином ОСОБА_3, який знаходиться на її утриманні /а.с. 13/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2007 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.11.2007, і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 9/.

На підставі вищезгаданого рішення 24.01.2008 Стрийським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2-3394 та 12.03.2008 державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження /а.с. 10-12/.

З матеріалів справи встановлено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідача ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 29.10.2018 за період з 08.11.2007 по 29.10.2018 становить 33295,76 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, внаслідок чого постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3394 боржнику ОСОБА_2 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі /а.с. 15-16/.

Згідно зі ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 139424, виданим 09.03.2011 /а.с. 14/.

Згідно з довідкою № 07/2331 від 20.12.2018, виданою Стрийським районним управлінням праці та соціального захисту населення, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Стрийському РУСЗН та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю ІІ групи з дитинства в розмірі 1452 грн. щомісячно, загальна сума якої за період з червня 2018 року по листопад 2018 року становить 8712,00 грн. /а.с. 40/.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що розмір доходу позивачки ОСОБА_1 є очевидно недостатній для самостійного утримання сина ОСОБА_7, чим були б порушені права дитини. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з того, що обовязком щодо утримання дитини є рівною мірою як матері, так і батька, враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, матеріальне становище та стан здоровя його сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого підлягають стягненню аліменти, та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, а також те, що на даний час змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку порівняно з 2007 роком та вік дитини, а відповідно зросли потреби щодо забезпечення та створення умов життя, необхідних для її гармонійного розвитку.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити, розмір аліментів змінити та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розмір аліментів, визначений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2007, змінити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (79071, місто Львів, вул. Кульпарківська, 143/15; РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (82443, Львівська область, Стрийський район, смт. Дашава; паспорт серія КС № 551980, виданий Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 23.03.2007), аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 15 листопада 2018 року і до досягнення ним повноліття.

Розмір аліментів, стягуваний у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) судового збору в дохід держави.

Відкликати виконавчий лист № 2-3394/07 від 24.01.2008, виданий відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2007, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 250 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Повний текст рішення складено судом 26.04.2019.

Суддя Л.В.Гула