Номер провадження 2/754/3922/19
Справа №754/101/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2019 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та захист права власності.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 09.01.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_4 Дана квартира АДРЕСА_4 перебуває у приватній власності позивача, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.06.2015 та договором купівлі-продажу квартири Разом з тим, у квартирі АДРЕСА_4 також є зареєстрованим відповідач, який є повнолітнім сином позивача. Факт родинних відносні підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2. З 2010 року по теперішній час відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_4. Про теперішнє місце проживання відповідача позивачу невідомо, оскільки між собою сторони не підтримують контакт, відповідач на зв'язок не виходить. Відповідач квартирою не цікавиться, проте позивачу доводиться нести додаткові витрати по утриманню житла по кількості зареєстрованих. Позивачу син допомоги та участі в утриманні вищевказаної квартири не виявляє. У зв'язку з викладеним вище позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 23 травня 2000 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили в рівних долях квартиру АДРЕСА_4, договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 4277, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14 червня 2000 року та записаного у реєстрову книгу № д.9-43, за реєстровим № 451/32944.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2015 року ОСОБА_1 успадкувала майно ОСОБА_4, яка померла 07 квітня 2013 року, а саме Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, посвідчене державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю., зареєстровано в реєстрі № 11-78.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає з 2010 року, що підтверджується актами від 03.11.2017, 21.05.2018, 18.12.2018 складеними мешканцями будинку АДРЕСА_4 який знаходиться по вулиці Братиславська в місті Києві та підписані головою правління ЖБК «Восход» .

Так дійсно, згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Разом з цим, згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім'ї власника житла.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 704,80грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 16, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення доКиївського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5, ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5.

Повний текст рішення складено 11 березня 2019 року

Суддя В.В.Бабко