Справа № 342/1441/18
Провадження № 2/342/258/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її батько ОСОБА_5 був головою двору колгоспного двору по вул. Грушевського (колишня вул. Леніна), 23 в с. Кунисівці, що підтверджено свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 14.12.1989, виданого Городенківським РВК на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13.12.1989. Для будівництва житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,21 га. ОСОБА_5 помер 11.08.2016. Після його смерті позивачка з своєю сімєю та матірю продовжували проживати разом, вели спільне господарство, мали спільний побут. Мати позивачки ОСОБА_6 померла 04.06.2018. Після смерті батьків позивачка вступила в управління спадковим майном та звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 16.03.2018 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці, з посиланням на те, що вищезазначене господарство, головою якого був ОСОБА_5, відносилось до колгоспного двору, і кожному з членів двору, які в ньому проживали станом на 25 квітня 1991 р., належить відповідна частка. На час припинення колгоспних дворів в цьому господарстві проживали ОСОБА_7, голова двору, ОСОБА_6, дружина, ОСОБА_1, дочка, ОСОБА_3, зять, онуки: ОСОБА_8 і ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Пояснила, що її батько помер раніше від її матері. Після смерті батька успадкувала належні йому земельні ділянки та отримала свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, так як її мати подавала нотаріусу заяву про відмову від одержання обовязкової частки в спадщині після смерті чоловіка.

Відповідачка ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, дочка позивачки, позов визнала.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та зазначили, що позов визнають. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши позивачку, відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

З копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14 грудня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташоване в с. Кунисівці по вул. Леніна, 23 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7.

Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8448 від 05.12.2017, видана згідно архівних даних МБТІ станом на 31.12.2012 р., свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 16 за є ОСОБА_7, як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Грушевського, 23 (Леніна) в с. Кунисівці Городенківського району згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 14.12.1989 на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13.12.1989.

Про те, що вулиця Леніна в с. Кунисівці перейменована на вулицю Грушевського, свідчить довідка № 510, видана 07.12.2017 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради.

Згідно виписки з погосподарської книги Кунисівської сільської ради за 1991-1995 роки (особовий рахунок № 204) в господарстві по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці були зареєстровані: голова сімї ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, дружина,ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_1, дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3, зять, ІНФОРМАЦІЯ_4, онуки: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6

За заповітом, посвідченим 09.06.2016 секретарем Кунисівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 25, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, житель с. Кунисівці на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, - заповів ОСОБА_1. Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 59387701, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47000164, виданою 07.03.2017 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою.

ОСОБА_7 помер 11.08.2016 у віці 87 років в с. Кунисівці Городенківського району, актовий запис № 11 від 12.08.2016, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-НМ № 232357, виданого 12 серпня 2016 року виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Довідкою № 70, виданою 12.03.2018 р. виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_7 (11.08.2016) в с. Кунисівці по вул. Грушевського, 23 разом ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_6, дружина,ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_1, дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3, зять, ІНФОРМАЦІЯ_4, онуки: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, правнук ОСОБА_10, 17.11.2005р.н.

Копія свідоцтва про одруження серії І-УР № 054992, виданого 08.03.1962 свідчить, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були подружжям, запис за № 7 від 08.03.1962 в книзі записів актів громадянського стану про одруження.

ОСОБА_6 померла 01.06.2018 у віці 96 років в с. Кунисівці Городенківського району, актовий запис № 8 від 04.06.2018, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-НМ № 271899, виданого 04.06.2018 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Копією спадкової справи № 72/2018 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК ОСОБА_11, стверджено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7.

Те, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6, стверджують копії свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії ІV-УР № 2117673 та свідоцтва про одруження серії І-УР 3 054992, виданих 08.03.1962 Кунисівським с/ЗАГС.

До спадкового майна спадкодавця ОСОБА_7 входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області.

Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 471/02-31 від 16.03.2018 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 11.08.2016 на житловий будинок вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_7, відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1962 р., господарські будівлі та споруди в 1962, 1978, 1985, 1989 роках. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці станом на 12.12.2018 р. становить 133980 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністровя». За згаданим житловим будинком закріплена земельна в розмірі 0,21 га, що підтверджується довідкою № 69, виданою 12.03.2018 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради.

Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті батька фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_7, права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Грушевського, 23 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - вул. Грушевського, 23, с. Кунисівці, Городенківський район, Івано-Франківська область; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Місце проживання відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 - вул. Грушевського, 23, с. Кунисівці, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 04.04.2019.

Суддя: Ничик Г. І.