Справа № 455/947/17 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/811/1373/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.

з участю представників апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, позивача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й. у справі за позовом ОСОБА_8 до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_2, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_8 03.08.2017 року звернулася в суд з позовом до Воютицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що її мати - ОСОБА_11, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 94 роки. Ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_4, у віці 77 років помер її батько - ОСОБА_12.

Після смерті її матері ОСОБА_11 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, який належав їй, як голові колгоспного двору.

29.05.2017 року вона звернулася до Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області, щоб подати заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері, проте їй було відмовлено у прийнятті такої заяви, а також у відкритті спадкової справи, оскільки нею пропущено термін для прийняття спадщини. Як спадкоємець першої черги вона не мала можливості звернутися у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворіла.

Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, до трьох місяців.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_8 - задоволено.

Визначено ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_2, додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2018 року оскаржили треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що рішення суду першої інстанції є неналежно обґрунтованим, оскільки судом внаслідок грубого порушення процесуального закону, не у повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежно доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, в оскаржуваному рішенні має місце невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, порушення норм процесуального права судом першої інстанції полягає в тому, що в оскаржуваному рішенні не роз'яснено порядок оскарження судового рішення в апеляційному порядку, не зазначено дату складення повного судового рішення та не надіслано копій повного судового рішення у строки, встановлені процесуальним законом.

Окрім того, звертає увагу на те, що позивач за час спливу 6-ти місячного строку для прийняття спадщини після смерті її покійної матері ОСОБА_11 лише один раз перебувала на стаціонарному лікуванні, що унеможливило подання нею у цей період часу із поважних та незалежних від неї причин відповідної заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, а саме у період з 05 лютого 2010 року до 14 лютого 2010 року включно. У спадкоємця ОСОБА_8 не було жодних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини в інші періоди 6-ти місячного строку для прийняття спадщини після смерті покійної ОСОБА_11, а саме у період з 19 жовтня 2009 року до 04 лютого 2010 року та з 15 лютого 2010 року по 19 квітня 2010 року. Однак, позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які підтверджували б факт наявності поважних причини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, у зв'язку з якими позивач не змогла звернутися у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Посилається також і на те, що позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, оскільки такі слід було заявляти до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як правонаступників покійного ОСОБА_13, який прийняв спадщину за заповітом після смерті його покійної матері ОСОБА_11

Просять скасувати рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_8 з 05.02.2010 року по 14.02.2010 року знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом - хронічний панкреатит в стадії загострення з різко вираженим болевим синдромом (а.с.14). Тому позивач, як спадкоємець ОСОБА_11, по поважній причині пропустила встановлений діючим законодавством строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як у шестимісячний період після смерті спадкодавця хворіла, тобто вважав, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є достатніми.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними має бути обґрунтованим відповідними доказами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, спадкодавець ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.6).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що позивач ОСОБА_8 є донькою померлої ОСОБА_11 ( а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_11 залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, і такий остання заповіла своєму сину ОСОБА_13 ( т. 1 а.с. 103). Останній прийняв спадщину, звернувшись 16 квітня 2010 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом у Старосамбірську державну нотаріальну контору (т. 1 а.с. 42 - 60).

06.12.2016 року помер ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 86), який за життя розпорядився своїм майном і заповів таке у рівних частинах своїм дітям - третім особам у даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, кожному по Ѕ частині. Останні прийняли спадщину, оскільки у передбачений законом шестимісячний строк, а саме 02 лютого 2017 року, звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. та 05 липня 2017 року отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.83-174).

З листа завідуючої Старосамбірської державної нотаріальної контори 06 серпня 2017 року ОСОБА_8 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1, з тих підстав, що позивач на час смерті спадкодавця не проживала і не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця та на час звернення до приватного нотаріуса, пропустила строк, встановлений ст.1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини. (а.с.18).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував роз'яснення, викладені в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» про те, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності

інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання

заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом,

усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а

також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні

громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за

місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або

відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній

нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у

матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у

вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про

право на спадщину.

Так, встановивши, що як після смерті ОСОБА_9, так і після смерті ОСОБА_13 заводились спадкові справи і на даний час майно покійної ОСОБА_9, яке успадквував за заповітом її син ОСОБА_13, і яке вже після його смерті успадкували за заповітом його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_16, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не роз»яснив позивачу про залучення до участі в справі належних відповідачів, у даній справі - спадкоємців, які прийняли спадщину, та наслідки невчинення такої дії. А відтак вирішив позов, який заявлений до неналежного відповідача.

Також колегія суддів звертає увагу і на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, виходячи лише з виписки з амбулаторної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1242 від 12.05.2010 року, виданої комунальним закладом Самбірська центральна районна лікарня, згідно якої позивач ОСОБА_8 з 05.02.2010 року по 14.02.2010 року знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом - хронічний панкреатит в стадії загострення з різко вираженим болевим синдромом (т. 1 а.с. 14). Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки зазначені причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, не є такими, що не залежали від волі позивача, не є непереборними та такими, що створювали для неї істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали позивачу подати до нотаріальної контори протягом всіх шести місяців заяву про прийняття спадщини, а відтак позовні вимоги позивача ОСОБА_8 зазначені нею в позовній заяві, а саме, про визнання поважними причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, не підлягають до задоволення. При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення з позовом до суду минуло 8 років.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи. Судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуальтного та матеріального права, оскільки вирішено спір до неналежного відповідача та неправильно застосовано закон, який підлягає застосуванню. За таких обставин ухвалене в справі рішення суду слід вважати незаконним та необґрунтованим.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367 - 369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_2, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.