Справа № 127/6490/19
Провадження № 22-ц/801/795/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 127/6490/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.
секретар судового засідання Куленко О. В.,
учасники справи:
заявник (особа яка подала апеляційну скаргу) - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників Антитерористичної операції,
Міністерство оборони України,
Антитерористичний центр при Службі безпеки України,
Міністерство соціальної політики України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року, постановлену у складі судді Луценко Л. В., в м. Вінниці, дата складання повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в:
05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, за участю заінтересованих осіб Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників Антитерористичної операції, Міністерства оборони України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій ставила вимогу: встановити факт участі у бойових діях під час участі в антитерористичній операції ООС (АТО) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в період з 05 липня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Піски, с. Водяне та с. Опитне Ясинуватського району Донецької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Мотивами прийнятої ухвали є те, що законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку позовного чи окремого провадження, оскільки фактично йдеться про встановлення факту, вирішення якого законодавством віднесено до компетенції спеціально утворених для цієї мети та діючих комісій, міжвідомчої комісії у разі виникнення спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання. Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції також зазначив що рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку, в даному випадку в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у заяві порушено питання про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, а не оскарження дій комісії, тому є помилковим висновок суду першої інстанції щодо права заявника оскаржити дії комісії за результатами прийнятого нею рішення в адміністративному порядку. Зауважує, що судом залишено поза увагою ту обставину, що її син ОСОБА_2 був членом добровольчого формування Другої окремої тактичної групи Добровольчого українського корпусу «Правий сектор», яка у повному складі не увійшла до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, що є обов`язковою умовою відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року для надання її сину статусу «учасника бойових дій», а тому у неї відсутня інша можливість встановити даний факт, від якого залежить виникнення її прав на отримання відповідних соціальних виплат.

Заінтересовані особи правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

29 березня 2019 року зі Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України надійшов лист від 26 березня 2019 року за вихідним № 33/5-2353 у якому повідомляється, що громадянин ОСОБА_2 у порядку визначеному статтею 13 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» наказом керівника АТЦ при СБ України до проведення АТО персонально не залучався. У зв`язку з чим інформація стосовно участі вказаної особи у забезпеченні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей в АТЦ при СБ України відсутня.

01 квітня 2019 року від Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції надійшов лист з роз`ясненням порядку надання статусу учасника бойових дій, та надання статусу особи, на яку поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з метою надання пільг членам сім`ї загиблого, у якому наголошено на неможливості розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення у судовому порядку, у разі визначення іншого позасудового порядку встановлення цих фактів.

04 квітня 2019 року Міністерство оборони України подало до Вінницького апеляційного суду заяву, доводи якої зводяться до того, що діючим законодавством встановлено позасудовий порядок встановлення факту участі у бойових діях для отримання відповідного статусу учасника бойових дій, а тому справи про встановлення факту участі у бойових діях не підлягають розгляду у судовому порядку.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої та пункту п`ятого частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів що можуть бути встановлені в судовому порядку передбачений ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи убачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту участі її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у бойових діях під час участі в антитеростичній операції ООС (АТО), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у антитеростичній операції, забезпеченні її проведення в період з 05 липня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Піски, с. Водяне та с. Опитне Ясинуватського району Донецької області. Встановлення даного факту їй необхідно з метою отримання в подальшому відповідних соціальних виплат.

Згідно з пунктом 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України (далі - СБУ), Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення АТО центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» від 07 квітня 2015 року № 291-ІІІ, який набрав чинності 19 червня 2015 року, статтю 6 Закону було доповнено пунктом 20, згідно з яким учасниками бойових дій також визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в АТО, а також райони АТО визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок), статус учасника бойових дій надається особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Пунктом 2 - 1 Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення АТО на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Згідно з пунктом 4 Порядку підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно - тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, Міністерства внутрішніх справ, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Відповідно до пункту 5 Порядку рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, Міністерства внутрішніх справ, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Згідно з пунктом 6 Порядку для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань АТО в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи, та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Пунктом 8 Порядку також передбачено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку, в даному випадку в порядку адміністративного судочинства за викладених обставин до адміністративного суду.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 2 цієї постанови містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Відтак, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що для вирішення питання про можливість встановлення статусу учасника бойових дій чинним законодавством визначений інший, позасудовий порядок розгляду, а саме шляхом звернення до комісії Вінницького обласного військового комісаріату по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». І тільки у разі незгоди з рішенням зазначеної комісії, заінтересована особа має право на звернення до суду, але не з заявою про встановлення факту участі у бойових діях, а з позовом про оскарження дій військомату та прийнятого рішення у передбаченому законом порядку, звернувшись до відповідного адміністративного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу без додержання норм матеріального та процесуального права і зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відтак, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, як таке що постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом
головуюча суддя Т. М. Шемета