ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 642/3274/17

провадження № 22-ц/818/1980/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочку сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 січня 2019 року, ухвалене суддею Ольховським Є.Б., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Московського районного суду м. Харкова відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на неповнолітню дитину, але ухиляється від своїх обов'язків в зв'язку з чим за ним виникла заборгованість з травня 2014 року в розмірі 51095.59 грн., отже пеня за прострочку складає суму позову у розмірі 175225,18 грн.

У зв'язку із чим просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочку по сплаті аліментів в розмірі 175225.18 грн., та судові витрати в розмірі 1773.28 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28 січня 2019 року Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочку сплати аліментів в розмірі 51 095 (пятдесят одна тисяча девяносто пять) грн. 59 коп. та судові витрати в розмірі 516 (пятсот шістнадцять) грн. 02 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач вчасно і в повному обсязі аліменти на утримання сина не сплачував, належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини суду не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, зменшивши суму стягнення. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення суду в частині тлумачення та застосування норми цивільного законодавства, передбачених ч. 1 ст. 196 СК України є помилковим, та таким, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції приділи недостатньо уваги доказам, що містяться в матеріалах справи стосовно стану здоров'я відповідача та матеріального стану. Судом не було враховано, що останні два роки відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід. Також вказує, що на його утриманні знаходиться 73-річний батько, який є інвалідом 2ої групи, онкохворий та потребує постійного догляду та піклування. Звертає увагу на те, що не зважаючи на свій тяжкий матеріальний стан він намагається сумлінно виконувати свої обов'язки щодо сплати аліментів. Також вказує, на порушення норм процесуального права, а саме ст..12,13,180 ЦПК України, судом було позбавлено відповідача можливості надати свої заперечення на відповідь на відзив. Зазнає, що судом в порушення вимог ст.. 274 ЦПК України було помилково розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що відповідач вводить суд в оману, посилаючись на те, що він не працює та не може працювати за станом свого здоров'я, на утриманні у нього знаходиться його онкохворий 74 річний батько, який є інвалідом 2 групи. Вказує, що згідно відомостей ЄДРПОУ ОСОБА_2 є засновником, керівником, підписантом та бенефіціарієм шести юридичних осіб, які станом на 30.03.2019 року не знаходяться в стадії припинення та ведуть господарську діяльність. Звертає увагу на те, що відповідачем було придбано 17.01.2017 року автомобіль Toyota RAV4, 2006 року та після його арешту відповідач продав вказаний автомобіль та придбав іншій - Volvo S40, держаний номер НОМЕР_1, який зареєстрував на батька ОСОБА_3. Також посилається на те, що відповідачем не надано жодних доказів щодо утримання хворого батька, спільного проживання, витрат на лікування. Крім того, батько відповідача також є засновником, керівником, підписантом та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) двох підприємств, які не перебувають в процесі припинення та ведуть активну господарську діяльність. Вказує, що відповідачем не було здійснено жодного платежу зі спати аліментів добровільно, сплата аліментів здійснюється виключно за рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2006 року Московським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 2-321, згідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, підлягають стягненню аліменти (а.с.8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року ОСОБА_2 був позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Довідкою Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції підтверджено що станом на 01.05.2017 року існує заборгованість по аліментам та останні боржником не сплачувались (а.с. 21).

Довідками виконавчої служби встановлено, що заборгованість по аліментах за ОСОБА_2 складає станом на 01.05.2017 року - 51095.59 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Відповідно до частини 4статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, з кінця червня 2018 року по теперішній час, проходить лікування у неврологічному відділенні Харківської обласної клінічної лікарні №3 та знаходиться під наглядом лікаря з діагнозом «дисциркуляторна енцеіалопатія на фоні гіпертонічної хвороби». На його утриманні знаходиться 73-й батько - ОСОБА_3, який є інвалідом 2-ої групи. За станом свого здоров'я він може лише обмежено, у певній мірі себе обслуговувати. Потребує постійного догляду та піклування. у зв'язку з чим, він та його родина знаходяться у скрутному матеріальному становищі, що не дає йому можливості на виконання його обов'язків стосовно своєчасної сплати аліментів на утримання дитини та за наявності, сплати відповідної неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, що підтверджується довідками КЗОЗ ХОКПЛ №3 стосовно ОСОБА_2, витягом ультразвукового обстеження від 10.07.2018 р. стосовно ОСОБА_2, посвідченням серії НОМЕР_4, видане на ім"я ОСОБА_3, довідкою до акту МСЕК серії 10 ААА на ім"я ОСОБА_3, індивідуальною програмою реабілітації інваліда №419 на ім"я ОСОБА_3

Із пояснень сторін встановлено, що на цей час заборгованість по сплаті аліментів та пені за минулий період у ОСОБА_2 - відсутня.

Посилання позивача не те, що відповідач є засновником, керівником, підписантом та бенефіціарієм шести юридичних осіб не приймаються до уваги судовою колегією, оскільки доказів того, що відповідач отримує прибуток від їх діяльності, суду не надано.

Крім того, із наданих позивачем відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичних осіб засновником, керівником, підписантом та бенефіціарієм є відповідач ОСОБА_2 вбачається, що три із них знаходять в стані припинення.

Зазначені обставини свідчать про те, що майновий стан та сімейний стан відповідача дозволяє зменшити нараховану неустойку.

Виходячи із засад розумності та справедливості апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої неустойки до 25 000 грн., що не суперечить закону.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 січня 2019 року - змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, і.п.н. НОМЕР_3), пеню (неустойку) за прострочку сплати аліментів в розмірі 25 000 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.В. Бурлака