Справа № 465/219/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/832/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

адвоката Сторонського І.О. - представника ОСОБА_3, як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку;

прокурора Заяць І.Є.,

ОСОБА_4 - лікаря-психіатра КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»,

Наливайко О.М. - представника КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»,

апелянта ОСОБА_6 (матері ОСОБА_3.) і її представника - адвоката Мукан Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року представник Комунального закладуЛьвівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (в подальшому - «Лікарня») ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу та його лікування у примусовому порядку.

В заяві зазначається, що 16 січня 2019 року об 15год. 30 хв. у приймальне відділення Лікарні у супроводі матері ОСОБА_6 був доставлений ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак на даний час проживаючий за адресою: АДРЕСА_2, зі скеруванням на госпіталізацію, виданим 16 січня 2019 року лікарем-психіатром Комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» ОСОБА_9.

В приймальному відділенні Лікарні ОСОБА_3 був оглянутий лікарями-психіатрами ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які після його огляду дійшли висновку про необхідність госпіталізації у психіатричний заклад для обстеження та лікування у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали також відомості про поведінку ОСОБА_3, які надійшли від його матері ОСОБА_6.

ОСОБА_3, госпіталізований в 3-є клінічне відділення Лікарні, категорично відмовився від стаціонарного обстеження та лікування в умовах Лікарні.

17.01.2019 року об 11 год. 45 хв. ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів 3-го відділення Лікарні у складі: ОСОБА_8 (завідувача відділенням), ОСОБА_4 та ОСОБА_12

За результатами огляду вище згадана комісія прийшла до висновку, що лікування ОСОБА_3 можливе лише в умовах психіатричного стаціонару і він потребує госпіталізації до Лікарні (а.с. 1).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні заяви представника Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу та його лікування у примусовому порядку відмовлено (а.с. 40-43).

Дане рішення оскаржили Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та заінтересована особа ОСОБА_6, мама ОСОБА_3.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви та госпіталізувати ОСОБА_3 для обстеження та лікування в примусовому порядку до Лікарні, покликаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Стверджують, що в суді першої інстанції ОСОБА_3 давав неадекватні відповіді на поставленні йому питання.

Висновки суду про те, що «зміни в способі життя (ОСОБА_3.) пов'язані з емоційним станом внаслідок перебування в зоні бойових дій» вважають «неаргументованим», оскільки суддя і присяжні «не є спеціалістами в галузі медицини, зокрема психіатрії і не можуть спростувати комісійний висновок лікарів-психіатрів КЗ ЛОР ЛОКПЛ (двох чергових лікарів-психіатрів приймального відділення та трьох лікарів-психіатрів 3-го відділення) та лікаря-психіатра Старосамбірської ЦРЛ».

Стверджують, що у своїй оцінці психічного стану ОСОБА_3 «суд не врахував жодного клініко-діагностичного критерію згідно Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду», так само, як не врахував звернення сільського голови Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області та інформації отриманої від родичів ОСОБА_3

Вважають, що судом не правильно застосовано статтю 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», якою встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона (зокрема) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих (а.с. 45-47, 61-62).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхніх представників на підтримання доводів апеляційних скарг, вимоги яких підтримав також і прокурор, та заперечення цих доводів зі сторони адвоката Сторонського І.О. - представника ОСОБА_3, як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні заяви представника Комунального закладуЛьвівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 про госпіталізацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу та його лікування у примусовому порядку суд мотивував тим, що ОСОБА_3 післяповернення із зони проведення антитерористичної операції (АТО) «почав конфліктувати із родичами, веде закритий спосіб життя, відчуває небезпеку, що безпосередньо пов'язано із емоційним станом, який останній переніс внаслідок перебування у зоні бойових дій», однак згідно з практикою Європейського суду з прав людини «особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижче наведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання». В той же час, «з боку заявника (Лікарні) не доведено усіх умов щодо примусової госпіталізації ОСОБА_3.», а тому «суд приходить до переконання, що хворий не створює загрози для оточуючих», а відтак - «не знаходить об'єктивних підстав для поміщення ОСОБА_3 у примусовому порядку в психіатричний стаціонар».

Колегія суддів не погоджується з вище наведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона (зокрема) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

За змістом положень, які містяться у статтях 103 і 105 ЦПК України, в їх сукупності, психічний стан особи обов'язково визначається експертами, які мають спеціальні знання у сфері психіатрії.

Частиною 2 статті 339 ЦПК України встановлено, що до заяви про (зокрема) примусову госпіталізацію особи додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Матеріалами справи стверджується наступне.

ОСОБА_3 був скерований на госпіталізацію в Лікарню лікарем-психіатром Старосамбірської центральної районної лікарні. Згідно направлення на госпіталізацію ОСОБА_3, виданого 16.01.2019 року вище згаданим лікарем-психіатром, «хворий (ОСОБА_3.) неспокійний, агресивний, не спить, конфліктний, озлоблений. Висловлює маячні ідеї відношення, переслідування. Постійно контролює маму, боїться, щоб йому щось не підсипали» (а.с. 8).

При поступленні ОСОБА_3 16 січня 2019 року в приймальне відділення Лікарні 2 (двома) черговими лікарями-психіатрами приймального відділення було прийнято рішення про госпіталізацію ОСОБА_3.у примусовому порядку в психіатричний стаціонар у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, що позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого хворий виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих (а.с. 7).

17 січня 2019 року ОСОБА_3 був оглянутий комісією в складі 3 (трьох) лікарів-психіатрів Лікарні, яка прийшла до висновку про те, що ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад, який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого хворий вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, у зв'язку з чим його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару і він потребує госпіталізації у КЗ ЛОР ЛОКПЛ (а.с. 26)

Вище наведені висновки, зокрема - стосовно того, що ОСОБА_3 виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікарі-психіатри ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (члени вище згаданої комісії лікарів-психіатрів та співавтори вище згаданого висновку) підтвердили в суді апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду справи.

При цьому пояснили, що ОСОБА_3 не усвідомлює свого реального психічного стану, а відтак заперечує наявність у нього будь-яких психічних розладів, а тому категорично відмовляється від будь-якого лікування.

Таким чином, загалом психічний стан ОСОБА_3 визначався 6 (шістьма) лікарями-психіатрами і всі вони прийшли до висновку про наявність у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу та небезпеку цього розладу, як для нього, так і для оточуючих.

Про поведінку ОСОБА_3, яка дає підстави для висновку про небезпеку такої, як для нього, так і для оточуючих, ствердили в суді апеляційної інстанції допитані в якості свідків (а.с. 128-130) ОСОБА_14 (мешканка села Стрілки і депутат сільської ради), ОСОБА_15 і ОСОБА_16 (також мешканці села Стрілки та двоюрідні сестра і брат ОСОБА_3.), які засвідчили, що бояться останнього (як і інші мешканці села) у зв'язку з його неадекватною поведінкою.

Апелянт ОСОБА_6, мама ОСОБА_3, в суді апеляційної інстанції також ствердила, що особисто вона його боїться і що його поведінка становить загрозу для оточуючих, навівши при цьому конкретні прояви такої поведінки, свідком яких вона була.

Про вище наведене свідчать повідомлення з районного відділу поліції, згідно яких ОСОБА_6 неодноразово зверталася до поліції з приводу неправомірної та неадекватної поведінки її сина, ОСОБА_3 (а.с. 68-74).

Також ствердила, що ОСОБА_3 після повернення з АТО ніде не працює і повністю перебуває на її утриманні, за останній час він дуже схуд, оскільки боїться, що його отруять, і вживає їжу лише ту, очевидцем приготування якої він був, і лише після того, як побачить, що цю їжу вживає і вона.

Як вбачається з характеристики на ОСОБА_3, підписаної депутатом Стрілківської сільської ради та сільським головою с. Стрілки, а також листа останнього до Львівського апеляційного суду, у ОСОБА_3 виражені ознаки психічного розладу, він агресивний, зневажає матір та інших родичів і вороже налаштований до них, погрожує фізичною розправою надуманим особам, які ніби-то намагаються проникнути в будинок, виявляє реальні наміри вчинити фізичні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, у зв'язку з чим жителі села його бояться (а.с. 67, 141).

Згідно листа директора Старосамбірського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 27.03.2019 року, сім'я ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_3 з грудня 2018 року перебуває на обліку та під соціальним супроводом Центру, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах та потребує сторонньої допомоги, і основною проблемою є психічний стан здоров'я ОСОБА_3, який не визнає своєї проблеми, відмовляється від послуг психолога Центру та інших спеціалістів, агресивно та вороже ставиться до будь-яких осіб, які порушують його особистий простір або інтереси чи погляди яких не співпадають з його власними; в присутності спеціалістів Центру вороже та з погрозами висловлюється в сторону своєї матері, називаючи її «громадянкою Росії, сепаратисткою, яка заслана ворогами України до нього і підлягає ліквідації», у зв'язку з чим Центр вважає, що перебування та проживання ОСОБА_6 (матері) з ОСОБА_3 (сином) «являє собою безпосередню небезпеку для її життя та здоров'я», а психічний стан ОСОБА_3 розцінюється, «як результат неотриманої вчасно допомоги спеціалістів (психолога, психотерапевта, психіатра)», та вважає, «що з метою недопущення в майбутньому важких суспільно-небезпечних наслідків як для нього так і для оточуючих ОСОБА_3 необхідна невідкладна психіатрична допомога» (а.с. 142).

В судове засідання, призначене на 22 березня 2019 року, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 105), не з'явився і про причини такої неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим в розгляді справи оголошувалась перерва: з тією метою, щоб адвокат та мама ОСОБА_3 змогли переконати його у необхідності явки в суд на апеляційний розгляд справи.

Незважаючи на вище наведене, переконати ОСОБА_3 у необхідності явки до суду на апеляційний розгляд справи не вдалося: як ствердила в суді апеляційної інстанції мама ОСОБА_3, останній, будучи проінформованим про апеляційний розгляд справи, категорично відмовився їхати до суду апеляційної інстанції.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, і його обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, оскільки свого реального психічного стану він не усвідомлює та категорично відмовляється від будь-якого лікування, у зв'язку з чим він підлягає госпіталізації до КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» без усвідомленої на те його згоди.

А відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про задоволення заяви представника КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про госпіталізацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1, 3 і 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та апеляційну скаргу ОСОБА_6задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 січня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву представника Комунального закладуЛьвівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в будинку АДРЕСА_3 госпіталізувати до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в примусовому порядку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.