КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 592/4922/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6692/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Писанця В.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення надміру нарахованих штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся із зазначеним позовом, в якому зазначив, що 04 липня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» була складена заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу SU00А@ з додатками №1, №2. Ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складала договір фінансового лізингу, відповідно до якого предметом лізингу був автомобіль Citroen С4, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. За вказаним договором позивач зобов'язаний був вносити щомісячний платіж згідно графіку погашення зобов'язання, що включає в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, винагорода за користування предметом лізингу, винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу.

Позивач вказував, що в лютому 2015 року, як військовозобов'язаний, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у зв'язку з чим, не мав можливості своєчасно сплачувати платежі за договором лізингу, і йому були нараховані штрафні санкції.

У листопаді 2017 року позивач виконав свої грошові зобов'язання перед відповідачем, в тому числі і штрафні санкції, проте вважав, що дії відповідача порушують його права та суперечать нормам законодавства України, тому просив суд визнати незаконним нарахування штрафних санкцій за договором фінансового лізингу № SU00А@ з додатками №1, №2 від 04 липня 2014 року та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані та сплачені штрафні санкції. (а.с.2-5, 30-34)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі. (а.с.62)

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Кобзар Ю.Б. подала відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, зважаючи на відсутність у позивача заборгованості по договору № SU00А@ та припинення між сторонами правовідносин, просила закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. (а.с.65-66)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення надміру нарахованих штрафних санкцій на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. (а.с.72)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Торчило В.І. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі. На обґрунтування скарги зазначив, що предметом позову є стягнення з відповідача неправомірно нарахованих штрафних санкцій, а не заборгованості. Вказував, що ОСОБА_1 дійсно сплатив заборгованість та нараховані штрафні санкції, але вважав, що сума нарахованих відсотків та штрафних санкцій були нараховані всупереч положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що військовослужбовцям та військовозобов'язаним з моменту призову, під час мобілізації та до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. (а.с.82-85)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Торчило В.І. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник Банку - адвокат Кобзар Ю.Б. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому розгляді справи апеляційним судом участі не брав, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що у справі є докази. (а.с. 98-101)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем за договором лізингу, а тому дійшов висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, а відтак наявні підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. (а.с.72)

Такий висновок не може бути визнаний законним і обґрунтованим, колегія суддів з ним не погодилась, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі та передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Звертаючись до суду з даним позовом у травні 2018 року позивач вказував, що виконав свої грошові зобов'язання перед відповідачем за договором фінансового лізингу SU00А@ від 04 липня 2014 року, проте посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просив визнати незаконним нарахування штрафних санкцій та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані та сплачені штрафні санкції. (а.с.2-5, 30-34)

Таким чином, предметом спору у даній справі є правомірність нарахування штрафних санкцій під час виконання договору фінансового лізингу SU00А@ від 04 липня 2014 року.

Наявність чи відсутність заборгованості за вказаним договором фінансового лізингу не свідчить про правомірність нарахування штрафних санкцій, а тому колегія суддів не погодилася з висновком суду першої інстанції щодо відсутності предмета спору у справі.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала суду не може бути визнана законною і обґрунтованою, перешкоджає подальшому провадженню у справі, з огляду на положення пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 квітня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова