Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 586/851/15-ц

провадження № 61-13998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Уралівська сільська рада Середино-Будського району Сумської області,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Околота Г. М., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що з 1986 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 грудня 2000 року йому було відведено у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства із земель села земельну ділянку розміром 0,10 га. Ця земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою, яка надана йому у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, право на яку посвідчено державним актом про право на земельну ділянку загальною площею 0,856 га в с. Уралове Середино-Будського району Сумської області.

У 2015 році частину належної йому земельної ділянки зайняла ОСОБА_5, мотивуючи свої дії тим, що вона є належним користувачем цієї спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3483 га. Посилалась, що рішенням Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 жовтня 2014 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а рішенням органу місцевого самоврядування від 19 травня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано їй вказану земельну ділянку в оренду.

На підставі його заяви ФОП ОСОБА_6 було проведено кадастрову зйомку земельної ділянки по АДРЕСА_1 та суміжної земельної ділянки, внаслідок чого було встановлено, що межі належної йому земельної ділянки площею 0,4714 га перетинаються з межами земельної ділянки площею 0,3483 га, наданої ОСОБА_5 оренду. Вважає, що сільська рада не мала правових підстав для прийняття рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї земельної ділянки в оренду третій особі по справі.

Враховуючи викладене, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 жовтня 2014 року та від 19 травня 2015 року , якими відведено та надано у оренду ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 31 серпня 2016 року у складі судді Дубінчиної Т. М. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів незаконності оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, а також не довів, що він є власником земельної ділянки площею 0,10 га, суміжної із земельною ділянкою третьої особи. Позивач не скористався своїм правом для оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, наданої йому у постійне користування, отримавши державний акт лише на земельну ділянку площею 0,856 га.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року задоволеноапеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення Середино - Будського районного суду Сумської області від 31 серпня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області сорок другої сесії шостого скликання від 09 жовтня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5».

Визнано незаконним та скасовано рішення Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області сорок дев'ятої сесії шостого скликання від 19 травня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі в оренду ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства».

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3483 га за кадастровим номером НОМЕР_1, зареєстровану за Уралівською сільською радою Середино-Будського району Сумської області.

Стягнуто з Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі у розмірі 6 591,48 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування прийняті з порушенням вимог статей 116, 141, 149 ЗК України, порушують права та інтереси позивача, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. Позивач належними та допустимими доказами, зокрема результатами кадастрової зйомки та висновками судової земельно-технічної експертизи, довів порушення меж належної йому земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_5

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за умови неоформлення позивачем у власність або користування земельної ділянки площею 0,10 га, суміжної із земельною ділянкою ОСОБА_5, у органу місцевого самоврядування були відсутні правові підстави для відмови останній у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду вказаної земельної ділянки. Позивач не надав доказів незаконності оскаржуваних рішень Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 та Уралівська сільська рада Середино-Будського району Сумської області подали відзиви (заперечення) на касаційну скаргу, які мотивовані незгодою з доводами касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю висновків суду апеляційної інстанції. Спірну земельну ділянку розміром 0,10 га було відведено позивачу у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства із земель села рішенням Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 грудня 2000 року, тому сільська рада не мала права розпоряджатись нею на користь ОСОБА_5

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 13 вересня 2017 року вказану справу призначено до розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 є власником будинку, який розташований в АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 29 грудня 1993 року № 61 ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку площею 0,22 га для особистого підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

26 вересня 2002 року ОСОБА_4 отримав державний акт серії НОМЕР_2, відповідно до якого йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,856 га, що розташована на території Уралівської сільради Середино-Будського району Сумської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 грудня 2000 року ОСОБА_4 було відведено у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства із земель села земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_2, яка розташована біля його присадибної ділянки. Цим же рішенням вказана земельна ділянка була вилучена у ОСОБА_7 на підставі статей 27, 31 ЗК України.

Рішеннями Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 жовтня 2014 року та 19 травня 2015 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,38 га із земель села Уралове.

На підставі договору оренди від 25 травня 2015 року, укладеного між Уралівською сільською радою Середино-Будського району Сумської області та ОСОБА_5, останній за рахунок земель сільськогосподарського призначення надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,3483 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до плану меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, складеного за результатами кадастрової зйомки інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_6, вбачається, що межі земельної ділянки площею 0,4714 га, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 відповідно до державного акту від 26 вересня 2002 року, перетинаються з межами земельної ділянки площею 0,3483 га, наданої в оренду ОСОБА_5, а також було виявлено невідповідність меж цієї земельної ділянки, які вказані у Державному реєстрі земель, її дійсним межам. Межові знаки, якими закріплені кути повороту меж земельної ділянки, наданої в оренду ОСОБА_5, не відповідають межам земельної ділянки, вказаним у Державному земельному кадастрі.

Висновками судової земельно-технічної експертизи № 1392 від 27 травня 2016 року встановлені порушення землекористування, а саме порушення меж та накладення земельних ділянок по АДРЕСА_1, включаючи спірну земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 і розташована праворуч його присадибної ділянки, із земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_3 по АДРЕСА_2, яка передана в оренду ОСОБА_5, відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає з таких підстав.

Відповідно до положень статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Частиною п'ятою статті 116 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України та статті 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування прийняті з порушенням вимог статей 116, 141, 149 ЗК України, порушують права та інтереси позивача, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. Так, оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування у 2014-2015 роках у користування ОСОБА_5 передана земельна ділянка площею 0,3483 га, частина якої накладається на земельну ділянку площею 0,10 га, яка передана у користування ОСОБА_4 у встановленому законом порядку у 2000 році та на земельну ділянку площею 0,4714 га, право власності на яку посвідчено державним актом від 26 вересня 2002 року.

При цьому суд обґрунтовано узяв до уваги належні та допустимі докази порушення меж належної ОСОБА_4 земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_5, зокрема результати кадастрової зйомки та висновки судової земельно-технічної експертизи, якими встановлені вказані порушення землекористування.

Заперечуючи факт порушення меж належної позивачу земельної ділянки, відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування вказаного, не зверталась до суду із клопотанням про проведення додаткової чи повторної земельної експертизи.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав доказів одержання у власність або у тимчасове користування земельної ділянки площею 0,10 га є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема рішенням Уралівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області від 09 грудня 2000 року, яким спірну земельну ділянку розміром 0,10 га було відведено позивачу у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства. При цьому даних про вилучення цієї земельної ділянки із користування ОСОБА_4 або припинення права користування з інших підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, матеріали справи не містять.

Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів порушення свого права, оскільки не оформив належну йому на праві користування земельну ділянку у власність, оскільки вказане є його правом, а не обов'язком.

Судове рішення апеляційної інстанцій ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк