Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 753/12863/15-ц

провадження № 61-20440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року у складі судді Леонтюк Л. К. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 210 371, 56 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2008 року закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 700007927, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 22 565, 59 доларів США, а останній зобов'язався його повернути у строк на умовах, визначених договором, та сплатити проценти за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 10 липня 2008 року укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_5 поручився за виконання ОСОБА_4 обов'язків за кредитним договором № 700007927.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку банк просить солідарно стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Дарницького районного суду Херсонської області від 06 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700007927 від 10 липня 2008 року в сумі 185 602, 07 грн, яка складається з: 7 888, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 166 870, 37 грн, заборгованості за кредитом; 885, 52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 18 731, 70 грн, заборгованості по відсотках.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню за кредитним договором № 700007927 від 10 липня 2008 року у сумі 24 769, 49 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2017 року представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором. Судами попередніх інстанцій не враховано, що банком неправомірно розраховано пеню в доларах США. Стягнення пені у розмірі, визначеному кредитним договором, суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 753/12863/15-ц 04 травня 2018 року передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 10 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 700007927, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_4 кредит у сумі 22 565,59 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17, 25% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 11 липня 2015 року, а ОСОБА_4 зобов'язався своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим договором, та сплатити проценти за користування кредитом згідно з графіком, встановленим додатком №1 до договору.

Того ж дня, у забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк»,та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 700007927-П, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_4 усіх своїх зобов'язань за кредитним договором № 700007927.

02 квітня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 700007927 від 10 липня 2008 року, відповідно до умов якого сторони визначили дату остаточного повернення кредиту до 11 липня 2018 року.

Оскільки позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у нього станом на 11 червня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 210 371, 56 грн, з якої: прострочена заборгованість за кредитом - 7 888,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 166 870,37 грн, за відсотками - 885,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 18 731,70 грн, та пеня у розмірі 24 769,49 грн, а всього 210 371,56 грн.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Матеріали справи містять докази виконання банком своїх зобов'язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки на його спростування відповідачі не надали власного розрахунку.

Посилання в касаційній скарзі на нікчемність пункту 3.4. кредитного договору щодо стягнення пені у розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день колегія суддів відхиляє, оскільки вказане положення кредитного договору відповідачем не оспорювалося та не є недійсним в силу вказівки закону.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі, та не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат