Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2019 Справа №607/16572/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє адвокат Білан Світлана Володимирівна до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє адвокат Білан С.В. пред'явили до суду позов до відповідача ОСОБА_5, у якому просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/48 частин житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/32 частини житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/32 частини житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8. В обґрунтування позовних вимог вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій як члену колишнього колгоспного двору. При цьому вказують, що на момент смерті та відкриття спадщини після померлої ОСОБА_7 діяв Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після її смерті. Після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 138 за заявою чоловіка ОСОБА_8 про прийняття спадщини за законом. При цьому, зазначають, що на день смерті ОСОБА_7 разом із нею були зареєстровані та проживали: чоловік - ОСОБА_8, сини - ОСОБА_3, ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_1 Син померлої - відповідач ОСОБА_5 фактично не проживав з матір'ю на момент її смерті, жодних дій щодо прийняття спадщини не здійснював, тобто фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном після смерті матері не здійснив. З цих підстав вважають, що чоловік ОСОБА_8 та вони (ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1) прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та успадкували належну померлій 1/6 частину житлового будинку в рівних частинах та успадкували по 1/4 частині з належної померлій 1/6 частини будинку, що становить по 1/24 частині цілого житлового будинку. Станом на 01 липня 1990 року належить до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_8, 1941 р.н. - голова двору; ОСОБА_7, 1940 р.н. - дружина; ОСОБА_5, 1969 р.н. - син, ОСОБА_3, 1972 р.н. - син, ОСОБА_1, 1977 р.н. - дочка, ОСОБА_2, 1979 р.н. - син. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5) батько - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на: 5/24 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, з яких: 1/6 частина належала померлому як голові колишнього колгоспного двору, а 1/24 частину він успадкував але не оформив своїх спадкових прав після смерті дружини ОСОБА_7 За життя померлим ОСОБА_8 не був складений заповіт щодо належної йому частини житлового будинку, а тому має місце спадкування за законом. На день смерті ОСОБА_8 разом із ним у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_2 У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 заведена спадкова справа № 534/2017, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 являються позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, які вважаються такими, що прийняли спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, інший син померлого - ОСОБА_5 від прийняття спадщини за законом після смерті батька відмовився на користь сестри - позивача ОСОБА_1 Інших спадкоємців немає. Отже, позивачі успадкували належні померлому ОСОБА_8 5/24 частин житлового будинку наступним чином: ОСОБА_3 - 5/96 частин, ОСОБА_2 - 5/96 частин, ОСОБА_1 - 10/96 частин, оскільки, окрім належної їй частини спадщини, успадкувала також частину спадщину, від якої відмовився брат ОСОБА_5 на її користь. Однак на їх звернення до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майн, 01 серпня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батьків ОСОБА_5, ОСОБА_8 з підстав відсутності правовстановлюючого документу на належні частини житлового будинку на ім'я спадкодавців та відсутності державної реєстрації права власності за померлими. Таким чином, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, що зумовило їх звернення до суду із вказаним позовом.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, однак їх представник - адвокат Білан С.В. попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителів, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, попередньо, направив до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив про визнання позовних вимог у повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення, вказавши, що на момент смерті матері ОСОБА_7 не проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та не проживає за вказаною адресою по даний час, жодних дій щодо прийняття спадщини та фактичного вступу в управління спадковим майном не здійснював та здійснювати не буде, позаяк відмовляється від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_7.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1381 виданої 14 грудня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 11 грудня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено.

Відповідно до довідки № 168 виданої 03 серпня 2018 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 01 липня 1990 року - колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_8, 1941 року народження - голова двору; ОСОБА_7, 1940 року народження - дружина; ОСОБА_5, 1969 року народження - син, ОСОБА_3, 1972 року народження - син, ОСОБА_1, 1977 року народження - дочка, ОСОБА_2, 1979 року народження - син.

Як убачається із Інформаційної довідки №1382 виданої 14 грудня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 в бюро не проведена.

Також, згідно Інформаційної довідки №1384 виданої 14 грудня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 в бюро не проведена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, про що складено актовий запис 314 Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та 05 грудня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5.

На день смерті ОСОБА_5 позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та чоловік померлої ОСОБА_8 були зареєстровані та проживали разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується довідкою №169 виданою 03 серпня 2018 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Разом із цим, із довідки №57 виданої 12 лютого 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області слідує, що на день смерті ОСОБА_5 та після її смерті її син ОСОБА_5 фактично не проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та не проживає по даний час.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_5 на день смерті спадкодавця і по даний час у житловому будинку АДРЕСА_1 визнається і самим відповідачем ОСОБА_5, згідно поданої ним заяви від 11 жовтня 2018 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О., зареєстрованої у реєстрі за №368.

За життя ОСОБА_7 не склала заповітного розпорядження.

Як убачається із наданої Державним нотаріальним архівом тернопільської області інформації по спадковій справі ОСОБА_7 за №632/01-21 від 10 серпня 2018 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №138 за 1993 рік, 23 червня 1993 року ОСОБА_8 звернувся із заявою про прийняття спадщини, 23 червня 1993 року ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом №1171 на спадкове майно, яке складається із грошового вкладу з нарахованими на нього процентами та компенсацією, що зберігається в філіалі Ощадбанку с. Козівка Тернопільського району, Тернопільської області №7939/011 на особовому рахунку НОМЕР_6 і компенсаційному рахунку НОМЕР_7.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено актовий запис №140 виконавчого комітету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким ІНФОРМАЦІЯ_2 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_8.

Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 08 листопада 2017 року №162 на день смерті ОСОБА_8 разом із ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13 - син; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_14 - син; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_15 - онук; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_16 - невістка; ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_17 - онука; ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_18 - онука.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що стверджується наявними у справі документами. Зокрема свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9, виданим 11 квітня 1972 року Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, стверджується, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13 є ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10, виданого Козівською сільською радою 21 березня 1979 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_14, у відомостях про батьків ОСОБА_8 вказаний батьком, ОСОБА_7 - матір'ю.

Позивач ОСОБА_1 являється дочкою померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Зокрема, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_11, виданого Козівською сільською радою 28 січня 1978 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, у відомостях про батьків ОСОБА_8 вказаний батьком, ОСОБА_7 вказана матір'ю.

Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 сформованого 23 листопада 2017 року убачається, що 23 травня 2000 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_16, про що складено актовий запис №01 Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Як убачається із матеріалів спадкової справи №534/2017р.,заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, у встановлений законом строк позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_8.

Також, у матеріалах вказаної спадкової справи наявна заява ОСОБА_5 від 28 листопада 2017 року, згідно якої ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 в користь сестри ОСОБА_1.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 серпня 2018 року за №2105/02-14 відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок.

11 грудня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_1.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння АДРЕСА_1 складається із: А - житловий будинок, 1965 року побудови; Пд - підвал, 1965 року побудови, а - прибудова, 1965 рокупобудови; а1 - прибудова, 1990 року побудови; Сх - сходи; Б - літня кухня, 1971 року побудови; Пд. - підвал, 1971 року побудови; б - прибудова, 1980 року побудови; В - хлів, 1971 року побудови; Г - хлів, 1985 року побудови; Д - господарська будівля, 1990 року побудови; Ж - хлів, 1990 року побудови; З - вбиральня; 1 - огорожа; 2 - ворота з хвірткою; С - септик; Пг - погріб, 1985 року побудови.

Як убачається з експлікації приміщень до плану житлового будинку АДРЕСА_1 загальна площа житлового будинку становить 80,7 кв.м., житлова площа - 55,6 кв.м.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 діяв Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, а тому ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після її смерті.

Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Відтак, оскільки членами колгоспного двору, а саме будинковолодіння будинковолодіння АДРЕСА_1 були: ОСОБА_8 - голова двору; ОСОБА_7 - дружина; ОСОБА_5 - син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_2 - син, отже кожному із них належало по 1/6 частці вказаного житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 03 серпня 2019 року № 169 разом з ОСОБА_7 на день її смерті за однією адресою проживали і були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_8, сини - ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, дочка - ОСОБА_1

Таким чином, чоловік померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та діти ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та успадкували належну померлій 1/6 частину житлового будинку в рівних частинах, так як не заявляли відмови від спадщини, фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини проживали разом з нею та вступили в управління спадковим майном.

Відповідач ОСОБА_5 не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на день її смерті, що визнається ним, заяв про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_7 у нотаріальну контору не подавав, жодних дій щодо прийняття спадщини не здійснював, тобто фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном після смерті матері не здійснив.

Відтак, відповідач ОСОБА_5 вважається таким, що спадщину після померлої ОСОБА_7 не прийняв.

Таким чином, чоловік померлої ОСОБА_8 та діти померлої - позивачі у справі: ОСОБА_3, ОСОБА_2. ОСОБА_1 успадкували по 1/4 частині з належної померлій 1/6 частини будинку, що становить по 1/24 частині цілого житлового будинку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, зокрема, на: 5/24 частин житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, з яких 1/6 частина належала померлому як голові колишнього колгоспного двору, а 1/24 частину він успадкував після смерті дружини ОСОБА_7, але не оформив своїх спадкових прав.

Отже, позивачі успадкували належні померлому 5/24 частин житлового будинку наступним чином: ОСОБА_3 - 5/96 частин, ОСОБА_2 - 5/96 частин, ОСОБА_1 - 10/96 частин, оскільки, окрім належної їй частини спадщини, успадкувала також частину спадщину, від якої відмовився брат відповідач ОСОБА_5 на її користь.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах яких діє адвокат Білан Світлана Володимирівна до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/48 частин житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/32 частини житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/32 частини житлового будинку загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 05 квітня 2019 року.

Позивачі: ОСОБА_1, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

ОСОБА_2, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

ОСОБА_3, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_5, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора: адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка