22-ц/804/847/19
242/972/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/972/18

Номер провадження 22-ц/804/847/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4»

відповідач ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» ОСОБА_6

на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року, у складі судді Черкова В.Г.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4»

до ОСОБА_5

третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» ОСОБА_7 (далі - ПАТ «Український ОСОБА_4» або ОСОБА_4) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_5 на їх користь нерухоме майно: реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, комплекс приміщень, (приміщення під банк), загальною площею 1498,4 кв.м, опис: приміщення 1-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 390,8 кв.м; приміщення 2-го поверху, літ.А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 366,5 кв.м; приміщення 3-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 392,0 кв.м; приміщення 4-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34, площею 349,1 кв.м, розташоване по вул.Артема, 125, в м.Донецьку. Також просило вирішити питання про стягнення з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 56787,02 грн.

В мотивування позову зазначило, що рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 02 листопада 2009 року у справі за позовом АБ «Український бізнес банк» до ОСОБА_8 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, задоволено позовні вимоги Банку. Виділено в натурі, припинено право спільної часткової власності та визнано за Банком право власності на вищевказане нерухоме майно. Рішення суду набрало чинності 12 листопада 2009 року. На підставі зазначеного рішення за заявою ПАТ «Український ОСОБА_4» 12 листопада 2009 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис № 6349 в книзі: 7дкв-148 про проведення державної реєстрації права власності ПАТ «Український ОСОБА_4» на приміщення під банк, загальною площею 1498,4 кв.м, у будівлі інституту літ.А-3,4,5, розташованих по вул.Артема, 125 у м.Донецьк.

13 серпня 2014 року у звязку із проведенням у Донецькій області АТО, Рішенням Правління ПАТ «Український ОСОБА_4» № 08-14/5 перенесено інформаційну систему Банку та частину персоналу головного офісу в м.Київ, однак вказана нерухомість продовжувала обліковуватись на балансі Банку, як і обліковується по сьогоднішній день.

23 квітня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4», на підставі якої 24 квітня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 87 «Про початок процедури ліквідації» ПАТ «Український ОСОБА_4».

Під час підготовки вищевказаного нерухомого майна до продажу на прилюдних торгах в межах ліквідаційної процедури Банку, 10 січня 2018 року Уповноваженій особі Фонду стало відомо, що відносно цієї нерухомості державним реєстратором ОСОБА_9, Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області вчинено реєстраційні дії, якими порушено права позивача, а саме: до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 11319382.

Згідно вказаного запису належна позивачу нерухомість була перереєстрована за ОСОБА_10 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер рішення 24714800 від 24 вересня 2015 року, внесене ОСОБА_11, Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, м.Київ. Під час вчинення цих реєстраційних дій та прийняття відповідного рішення про реєстрацію, державний реєстратор посилався на рішення суду, видане 17 квітня 2012 року, та ухвалу суду, видану 24 квітня 2012 року Ленінським районним судом м.Донецька за № 2/532/861/2012. Однак, вказана справа не розглядалась в Ленінському районному суді м.Донецька, судове рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію, ніколи не приймалося, що підтверджується листом Дзержинського районного суду Донецької області від 24 січня 2018 року.

В подальшому, на підставі вже наявної державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 жовтня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 Ірпінського міського нотаріального округу Київської області посвідчено договір купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень, серія та номер 3230 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про зміну власника нерухомості, новим власником стала ОСОБА_5

В результаті вчинення ряду протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень нерухоме майно по вул. Артема, 125 у м. Донецьк вибуло з власності позивача поза волею останнього в протиправний спосіб. За фактом шахрайства та підробки офіційних документів Банком подано до Національної поліції України заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства та проведення незаконних реєстраційних дій.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року

в задоволенні позову ПАТ «Український ОСОБА_4» до ОСОБА_5, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ПАТ «Український ОСОБА_4», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема зазначив, що суд дійшов невірного висновку про те, що Банком не надано доказів, що підтверджують незаконне володіння ОСОБА_5 їх майном. Лист-відповідь Дзержинського міського суду щодо відсутності справи № 2/0532/861/2012 за позовом ОСОБА_10 та ПАТ «Український ОСОБА_4» судом першої інстанції визнано припущенням.

Вказує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення від 17 квітня 2012 року та ухвала від 24 квітня 2012 року Ленінського районного суду м. Донецька.

Крім того, державному реєстратору для проведення реєстраційних дій, всупереч встановленим вимогам закону, подано не належним чином завірену копію судового рішення, без засвідчення відбитком печатки. Отже, нерухомість вибула з власності позивача поза його волею та в протиправний спосіб, тому ОСОБА_4, як законний власник вказаного майна має право предявити позов та вимагати від останнього володільця, на якого вказане майно переоформлено, повернути належну позивачу нерухомість.

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України відповідачем на адресу апеляційного суду відзив не подано.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та третя особа не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 885.

Відповідач ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи 17 квітня 2019 року о 09-45 год. була повідомлена відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України від 12.08.2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади (т.2 а.с.22-24).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_13, який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Український ОСОБА_4» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» 25 січня 2018 року подано заяву/повідомлення до Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України, проте, станом на 27 листопада 2018 року, суду не надано доказів про внесення відомостей за даною заявою до ЄРДР, високу суду, що набрав законної сили, за даним кримінальним провадженням.

Суд також виходив з того, що не надано доказів на підтвердження незаконного володіння ОСОБА_5 майном, яке позивач просить у неї витребувати. Повідомлення Дзержинського міського суду Донецької області, надане на підтвердження незаконності рішення Ленінського районного суду м.Донецька не є належним доказом в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, вказавши про необхідність звернення Банку до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі з метою отримання певного судового рішення, а не повідомлення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що нерухоме майно по вул. Артема, 125 у м. Донецьку, завдяки вчиненню ряду протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень, вибуло з власності позивача поза волею останнього в протиправний спосіб.

З такими висновками апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Інформаційною довідкою № 37462975 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом формування на 13 травня 2015 року, реєстраційний номер майна 19849825, тип майна частина будівлі інституту під банк, технічний опис майна частина будівлі інституту під банк літ. А-3,4,5, площею 1498,4 кв.м, відомості про право власності відсутні, відомості про інші речові права відсутні (т.1 а.с.35). Реєстраційний номер майна 28833755, тип майна приміщення під банк загальною площею 1498,4 кв.м. у будівлі інституту літ.А-3,4,5. Адреса нерухомого майна: м.Донецьк, вул.Артема, 125. Дата прийняття рішення 12.11.2009 р. Власник АБ «Український ОСОБА_4», форма власності колективна, частка власності 1/1. Підстава виникнення права власності рішення Ворошиловського районного суду м. Донецьк від 02 листопада 2009 року (т.1 а.с.40).

Згідно Інформаційної довідки № 110251912 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом формування на 10 січня 2018 року обєкт нерухомого майна комплекс приміщень з реєстраційним номером № 01 загальною площею: 1498,4 кв.м, опис: -приміщення 1-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 390,8 кв.м, -приміщення 2-го поверху, літ. А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 366,5 кв.м, -приміщення 3-го поверху, літ.А-3,4,5, група приміщень № 34, загальною площею 392,0 кв.м., -приміщення 4-го поверху, літ А-3,4,5, група приміщень № 34 площею 349,1 кв.м за адресою: м.Донецьк, вул. Артема, 125, на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень серія та номер 3230, виданий 02 жовтня 2015 року, видавник приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12, видано дублікат договору купівлі-продажу комплексу нежитлових приміщень за реєстровим № 6920 від 07.11.2017 р. Форма власності приватна, розмір частки -1, власник ОСОБА_5 (т.1 а.с.43).

З фотокопії рішення Ленінського районного суду м.Донецьк від 17 квітня 2012 року вбачається, що по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до АБ «УкрБізнесБанк» про визнання договорів дійсними та визнання права власності, позовні вимоги були задоволені та за ОСОБА_10 визнано право власності на зазначені спірні приміщення загальною площею 1372,9 кв.м., розташовані по вул.Артема у м.Донецьк у будівлі інституту (т.1 а.с.61-64).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Донецьк від 24 квітня 2012 року виправлено описку у даному рішенні щодо загальної площі спірних приміщень (т.1 а.с.65-66).

Згідно повідомлення Дзержинського міського суду Донецької області від 24 січня 2018 року, станом на день відповіді судові справи Ленінського районного суду м. Донецька не передані. Перевіривши базу даних автоматизованої системи документообігу судів КП Д-3 Ленінського районного суду м.Донецька встановлено, що в системі Д-3 відсутня будь-яка інформація про перебування на розгляді зазначеної справи. За номером справи 2/0532/861/2012 знаходиться зовсім інша цивільна справа, яка не стосується нерухомого майна належного до ПАТ «УкрБізнесБанк» (т.1 а.с.69).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український ОСОБА_4» 25 січня 2018 року подано заяву/повідомлення до Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України (т.1 а.с.70-71).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись на обставини вибуття з власності нерухомості поза його волею, позивач обрав спосіб захисту прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі положень статті 387, 388 ЦК України.

Відповідно до закріпленого у ст.387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з ч.1 вказаної статті, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Тобто, згідно із вимогами зазначених статей та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 01 вересня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області ОСОБА_9 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 11319382 (дата та час державної реєстрації 01.09.2015 о12:43:45), у відповідності до якого спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_10 Підставою виникнення права власності зазначено рішення № 2/532/861/2012, видане 17.04.2012 року Ленінським районним судом міста Донецька та ухвалу № 2/532/861/2012, видану 24.04.2012 року Ленінським районним судом міста Донецька. Рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 24714800 від 24.09.2015 о 12:15:08, внесено ОСОБА_11 Департамент державної реєстрації Міністерства України (т.1 а.с.43).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 17.04.2012 року та ухвала цього ж суду від 24.04.2012 року, провадження № 2/532/861/2012, відсутні, що може бути підставою для виникнення сумніву про їх законність.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року у справі № 225/1267/19 відмовлено ПАТ «Український ОСОБА_4» у відновленні втраченого судового провадження по цивільній справі Ленінського районного суду м.Донецька № 2/532/861/2012 за позовом ОСОБА_10 до АБ «Український ОСОБА_4» про визнання договорів дійсними та визнання права власності (т.2 а.с.36-37).

Аргументи позивача про те, що судом першої інстанції не враховано, що нерухомість вибула з власності позивача поза його волею та в протиправний спосіб, є неспроможними, так як доказів на підтвердження цих аргументів ним не надано.

Як вбачається з ОСОБА_10 з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 квітня 2019 року, в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000183 від 14 лютого 2018 року, правова кваліфікація ч.4 ст.190 КК України 2001 року. Станом на 12 квітня 2019 року досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває (т.2 а.с.28, 29).

Отже, на теперішній час незаконне заволодіння спірним майном Банку судовим рішенням у кримінальному провадженні не встановлено.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як розяснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази про визнання протиправними та скасування запису від 01 вересня 2015 року № 11319382, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області ОСОБА_9 (власник ОСОБА_10М.), а також рішення від 24 вересня 2015 року, індексний номер 24714800, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), винесене уповноваженою особою Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_11

На підтвердження відсутності правових підстав у ОСОБА_10 відчужувати спірне майно ОСОБА_5, Банком надано суду фотокопії рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 17 квітня 2012 року та ухвалу цього ж суду від 24 квітня 2012 року, копію заяви/повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Національної поліції від 25 січня 2018 року, копію листа Дзержинського міського суду Донецької області від 24 січня 2018 року, копію ухвали цього ж суду від 11 березня 2019 року.

У цій справі спірне майно Банку вибуло з володіння власника у звязку з державною реєстрацією права власності на нерухомість за ОСОБА_10 на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до розяснень, які містяться в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Звертаючись до суду, як на підставу заявлених ним позовних вимог, ОСОБА_4 посилався на те, що спірне майно вибуло з власності позивача, завдяки вчиненню ряду протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень.

Разом з цим, позивачем на підтвердження зазначених обґрунтувань позову, у відповідності до вимог ст. ст. 12, 76, 77, 79, 81 ЦПК України, не надано суду належних та достовірних доказів.

Апеляційний суд вважає, що оскільки рішення суду, на підставі якого майно вибуло з володіння ПАТ «Український ОСОБА_4», не визнано незаконним (підробленим) у встановленому законом порядку, вина осіб, які за поясненнями позивача, внаслідок шахрайства та підробки офіційних документів, незаконно заволоділи належним Банку майном, не встановлена, звернення Банку з позовом про витребування майна на підставі ст.388 ЦК України є передчасним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про ненадання позивачем належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що нерухоме майно по вул.Артема, 125 у м.Донецьку завдяки вчиненню ряду протиправних дій з використанням неіснуючих судових рішень вибуло з власності позивача поза волею останнього в протиправний спосіб, і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норми процесуального права або невірно застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2019 року

Судді: Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3