Ухвала

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 752/19386/16-ц

провадження № 61-15388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у складі судді Ладиченка С. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2003 року він, як працівник публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») отримав ордер на зазначену однокімнатну квартиру, якою користувався протягом 12 років, з 2004 року до 2016 року разом з дружиною та онукою ОСОБА_6

Розпорядженням Голосіївської районної державної адміністрації від 17 жовтня 2007 року № 1289 указаний будинок переведено в статус гуртожитків.

04 квітня 2012 року позивачу власник будинку ПАТ «Київенерго» видав новий ордер № 39.

З 01 червня 2013 року будинок передано на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» від ПАТ «Київенерго» та на підставі наказу від 03 червня 2013 року № 25/05 прийнято на обслуговування комунального підприємства «ЖЕО-111» Голосіївського району м. Києва.

Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» 22 грудня 2015 року йому видана довідка, що він з дружиною дійсно проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на статтю 344 ЦК України позивач вважав, що ним доведено факт користування указаною квартирою більше десяти років підряд, а тому просив задовольнити позов, визнати за ним право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що користуючись квартирою АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, з 2004 року, позивачу було відомо, що спірна квартира належить на праві власності, або ПАТ «Київенерго», або органу місцевого самоврядування, а тому підстав для виникнення у нього права власності на спірне нерухоме майно без вчинення відповідних правочинів він не має. Позов пред'явлено не до належного позивача, оскільки представницьким органом територіальної громади м. Києва є Київська міська рада, яка і є власником спірного будинку, а тому саме до неї, а не до Голосіївської районної державної адміністрації позивачу належало звертатись з цим позовом до суду.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володів квартирою більш ніж 10 років, у зв'язку з чим набув право власності на це майно за набувальною давністю. Набувальна давність поширюється на будь-яке майно, незалежно від його статусу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2018 року справу № 910/17274/17 разом з поданою товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрінком» касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 344 ЦК України, викладеного у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що в указаній постанові Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, серед інших умов, добросовісності та безтитульності володіння (адже за висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності). При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Проте, за твердженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, видається суперечливою одночасна необхідність встановити володіння чужим майном без будь-якої правової підстави (безтитульність) і того, що особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як визначено у наведеній постанові Верховного Суду, безтитульність також передбачає володіння чужим майном. Натомість добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

На думку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, незнання і неможливість особи знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності не є умовою набуття цією особою права власності за набувальною давністю. Поняття «добросовісний набувач права власності на майно» і «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном» у цивільному праві не є тотожними. В контексті частини першої статті 344 ЦК України «добросовісністю» є невчинення особою перешкод власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати своє право власності покликана умова про відкритість володіння.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 910/17274/17.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року прийнято до розгляду справу № 910/17274/17 за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрінком» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 11 травня 2018 року та призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 14 травня 2019 року.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 910/17274/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 752/19386/16 за позовом ОСОБА_3 до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Київенерго», про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 910/17274/17.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик