Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 751/9305/16-ц

провадження № 61-20252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, законним представником якого є ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року у складі судді Мороз К. В. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Тагієва С. Р., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якого є ОСОБА_2, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_5 На день смерті батька залишилось спадкове майно, яке складалось з 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1. Спадкоємцями вказаної частки квартири за законом, як вказувала позивач, були вона та її брат - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 направила поштою заяву про прийняття спадщини, відповідно до вимог статті 1269 ЦК України. Особисто подати заяву вона не мала можливості, оскільки з 23 вересня 2011 року і до часу звернення з даним позовом до суду вона здійснює догляд за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є особою з інвалідністю І групи, і має необхідність у постійній сторонній допомозі та догляді.

Також позивач вказувала, що протягом шести місяців після смерті батька, вона перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні.

22 червня 2016 року вона подала повторну заяву до Другої чернігівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте, отримала листа від державного нотаріуса ПанченкоО. І. про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька з підстав пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їх батька було видано брату позивача- ОСОБА_6., який ІНФОРМАЦІЯ_5 помер.

Позивач просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції застосував наслідки спливу позовної давності, визначені в частині четвертій статті 267 ЦК України. Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції 22 вересня 2016 року, тобто, після спливу позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року змінено в частині обґрунтування мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що слід відмовити в задоволені позовних вимог по суті, а саме з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог. Судом не встановлено наявності поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які б були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 на вчинення дій щодо подання нею заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що наведені причини не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька у передбачений законом строк не можна вважати поважним. Заяву про прийняття спадщини вонане могла особисто подати до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, оскільки проживала в іншій державі та здійснювала догляд за особою з інвалідністю I групи, що має необхідність в постійній сторонній допомозі та догляді, а також в останній період спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини перебувала на стаціонарному лікуванні.

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, який є батьком позивача.

Згідно відповіді Другої чернігівської державної нотаріальної контори № 4774/01-16 від 29 вересня 2016 року вбачається, що відсутня можливість надати копію сторінок із журналу реєстрації вхідних документів за період з 23 березня 2012 року по 23 квітня 2012 року, оскільки на підставі Типової номенклатури справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 грудня 2010 року № 3253/5, відібрані до знищення, як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, документи фонду № 5 Другої чернігівської державної нотаріальної контори, відповідно до акту № 9 від 31 березня 2016 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, затвердженого завідувачем Другої чернігівської державної нотаріальної контори 29 квітня 2016 року. Даний журнал було знищено шляхом спалення.

У періоди з 22 листопада 2011 року по 19 грудня 2011 року, з 16 січня 2012 року по 10 лютого 2012 року, з 26 березня 2012 року по 10 квітня 2012 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичних документів.

Відповідно до довідки підрозділу Управління соціального захисту адміністрації Центрального району міста Гомеля від 29 липня 2016 року ОСОБА_1 у період з 23 вересня 2011 року по теперішній час здійснює догляд за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою з інвалідністю І групи.

Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 нотаріальною конторою було зареєстровано лише заяву ОСОБА_6 від 05 квітня 2012 року про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідної заяви ОСОБА_10 (ОСОБА_7)про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 матеріали спадкової справи не містять.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2012 року, зареєстрованих в реєстрі відповідно за № 1-1697, за №1-1700, за № 1-1703, спадкоємцем майна ОСОБА_5 став його син - ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6

Спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за № 926, за № 929 від 10 липня 2015 року.

У період з 14 грудня 2011 року по 13 грудня 2016 року визначено дати перетинання державного кордону України ОСОБА_1 (Витяг з бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

В ході судового розгляду даної справи не встановлено, що вказані позивачем обставини є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску більше ніж п'ять років строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивач не надала, не довела наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що у силу статті 60 ЦПК України, 2004 року, є її процесуальним обов'язком.

Суд апеляційної інстанції, погодившись в частині з рішенням суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог по суті, а саме, з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

Аргументи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів касаційну скаргу залишає без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції яке замінено апеляційним судом в частині обґрунтування мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 грудня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило