ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4425/19 Справа № 215/5634/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди в звязку з нещасним випадком, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2015 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 06 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року, трудове каліцтво, з наступним переоглядом 01 квітня 2016 року. При повторному переогляді, 23 травня 2018 року позивачу було зменшено відсоток втрати професійної працездатності до 15 % з 01 травня 2018 року, який встановлено на безстроковий термін.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 46 025,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1М в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості, так як внаслідок трудового каліцтва та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, тому покладення на відповідача обовязку відшкодовування моральної шкоди суперечить законодавству. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсоток втрати професійної працездатності зменшився. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу. Судом не враховано судову практику в аналогічних справах та практику Європейського суду, на думку якого, оцінка моральної шкоди покладається на того, хто повинен провести дослідження судової практики для того, щоб спробувати оцінити, порівнюючи свою справу з подібними справами про відшкодування шкоди.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 04.11.2010 року по 21.04.2016 року електрогазозварником та підземним електрогазозварником на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК».

21.04.2016 року позивач був звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.26-31).

19.09.2014 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ушкодження здоровя у вигляді закритого зламу дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням уламків. (а.с.11-16).

Відповідно до п. 7 Акту № 5 від 08.10.2014 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 є : основною невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутньою невиконання посадових обовязків (а.с.11-16).

Пунктом 10 цього Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано позивача ОСОБА_1 підземного електрогазозварника підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе, який виконував роботу з драбини, поспіхом та проявив особисту необережність, порушив вимоги п. 1.23.,3.1 «Інструкції № 40-07-12 з охорони праці для електрогазозварника шахти імені Орджонікідзе ПАТ «ЦГЗК», затвердженої наказом Генерального директора № 1844 від 19.11.2012 року; ОСОБА_4- в.о. старшого майстра підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе, який не забезпечив технічне керівництво виробничими процесами та відповідність виконання робіт проекту організації робіт, чим порушив вимоги: п.62.2.2 «Положення про систему управління охороною праці в ПАТ ЦГЗК», п.п.2.1.1.,2.3.7 «Посадової інструкції старшого майстра підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе»; ОСОБА_5 підземного майстра підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе, який не забезпечив виконання підлеглим персоналом вимог, норм і правил з охорони праці: п.63.2.5. «Положення про систему управління охороною праці в ПАТ ЦГЗК», п. 2.3.2.,2.9.1 «Посадової інструкції майстра підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе»; ОСОБА_6 начальника підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе», який не забезпечив дотримання вимог нарядної системи та дотримання підпорядкованим персоналом вимог робочої інструкцій: п.58.1.4. «Положення про систему управління охороною праці в ПАТ ЦГЗК», п.2.1.19.2.1.12. « Посадової інструкції начальника підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе» (а.с.13).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 005254) від 08.04.2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 06 квітня 2015 року до 01 травня 2016 року з наступним переоглядом 01 квітня 2016 року. (а.с.7).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 052058) від 23.05.2018 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності з 01 травня 2018 року, безстроково (а.с.10).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи представника відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно акту, особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є, крім позивача, також ОСОБА_4- в.о. старшого майстра підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе, ОСОБА_5 підземний майстр підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе, ОСОБА_6 начальник підземної дільниці ремонтно-відновлювальних робіт та пило вентиляційного контролю № 27 шахти імені Орджонікідзе» (а.с.11-15).

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з виробничою травмоювстановлений в судовому засіданні. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в звязку з травмою коліна. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоровї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 15%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у звязку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представників, як відповідача так і позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо не врахування судом першої інстанції судової практики Європейського суду у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та обєктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року ОСОБА_7 Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоровя, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 15% безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (35 000,00 грн.) відповідає судовій практиці ОСОБА_7 Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: