ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1620/19 Справа № 415/7347/12 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2012 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія АМ № 490778, адреса: 51900, АДРЕСА_1), та з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серія АК № 906541, адреса: 51900, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Мечникова, буд. №32), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 490094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , рах. №3111:

- 31 009 (тридцять одна тисяча девять) грн. 03 коп. заборгованість за кредитом;

- 15 845 (пятнадцять тисяч вісімсот сорок пять) грн. 37 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 64 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 15 049 (пятнадцять тисяч сорок девять) грн. 80 коп. заборгованість за пенею та комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія АМ № 490778), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 490094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , рах. № 0001:

- 340 (триста сорок) грн. 34 коп. - витрати по сплаті судового збору;

Стягнуто з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серія АК № 906541), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 490094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , рах. № 0001:

- 340 (триста сорок) грн. 34 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року, скасувати його в частині стягнення заборгованості за процентами, комісією і пенею та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в стягненні з ОСОБА_1, ОСОБА_2 Вікторовичана користь Комерційний банк ПАТ ПриватБанк заборгованості за процентами, комісією і пенею, в іншій частині залишити без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2012 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZF0G200772120, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 4000 доларів США, з терміном погашення до 03.09.2027 року, а відповідачка взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячними платежами, що складаються з заборгованості по кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат, згідно кредитного договору.

Відповідно до умов договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором станом на 01 червня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 8519,18 доларів США (екв. 68068,29 грн.), яка складається з:

-заборгованості за кредитом - 3880,98 доларів США (екв.31009,3грн.);

-заборгованості по процентам за користування кредитом - 1983,15 доларів США (екв. 15845,37 грн.);

-заборгованості по комісії за користування кредитом 336,00 доларів США (екв. 2684,64 грн.);

-пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 1883,58 доларів США (екв. 15049,80 грн.), а також штрафів, відповідно до Договору:

-штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США (екв. 250,01 грн.);

-штраф (процентна складова 404,19 доларів США (екв. 3229,48 грн.).

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язань внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язань; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Непогашення відповідачем кредиту та несплата відсотків за користування кредитом є діями, які істотно порушують умови договору та вимоги ст. 525 ЦК України, яка передбачає недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №DZF0G200772120 від 04 вересня 2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 04 вересня 2007 року був укладений договір поруки № DZF0G200772120/1.

Згідно зі статтею 543 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобовязань за договором, а тому банк має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (Позичальника / Поручителів разом, так і будь-кого з них окремо).

Відповідно до договору поруки відповідач, як поручитель поручається за виконання боржника обовязків, які виникли на підставі договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те що, банком в односторонньому порядку збільшено процентну ставку з 12 річних до 14,04 % річних є необґрунтованими, оскільки з п. 7.4 кредитного договору вбачається, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1, 2.2.4., 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п. 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Доводи апелянта про те, що письмових повідомлень про збільшення розміру процентної ставки апелянт не отримувала, є безпідставними, оскільки за встановлених обставин підвищення процентної ставки не можна вважати здійсненою позивачем в односторонньому порядку, так як розмір підвищеної ставки та підстави для її застосування були погоджені в момент укладення договору.

Також, посилання апелянта на нарахування банком процентів в більшому розмірі, ніж передбаченому умовами договору, колегія суддів ставиться критично, оскільки за весь час розгляду справи відповідачем власних розрахунків заборгованості суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом, про призначення судової експертизи - не заявлено.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 відбувалось погашення кредитної заборгованості після зміни процентної ставки, що свідчить про згоду останньої з даними умовами.

Посилання апелянта, що позивач при поданні позовної заяви до суду порушив строки позовної давності стосовно стягнення пені, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки відповідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, матеріали справи такої заяви відповідача не містять.

Доводи апелянта про те, що стягнення заборгованості за комісією у розмірі 336 доларів США, які визначені п.7.1. кредитного договору є незаконними та стягуються за дії, які банк здійснює на власну користь, є безпідставними, оскільки кредитний договір підписаний апелянтом власноручно, а тому остання була ознайомлена з усіма пунктами кредитного договору та усвідомлювала наслідки своїх дій.

Крім того, ОСОБА_1 з позовними вимогами до банку про визнання недійсним кредитного договору або певних його пунктів до суду не зверталась.

Доводи ОСОБА_1 про неправильність представлених банком розрахунків є безпідставними та необґрунтованими, мають формальний характер. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» виписка по рахунку є первинним документом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_3