Номер провадження: 22-ц/813/979/19
Номер справи місцевого суду: 500/3433/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/3433/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним, заапеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_6, на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Швеця В.М. 16 квітня 2018 року,

встановив:

У червні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у листопаді 2017 р. позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати недійсним договір споживчого кредиту №ОDI0GK01420260 від 01.12.2006 р., укладений між ним та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк); 2) розірвати кредитні відносини між ним та Банком за договором споживчого кредиту №ОDI0GK01420260 від 01.12.2006 р. та договором іпотеки від 01.12.2006 р..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що Банк не надав йому жодної інформації щодо орієнтовної кінцевої вартості кредиту. Умови спірного кредитного договору не містять розпису загальної вартості кредиту. Банк ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставник за користування кредитом. Застосована Банком підприємницька діяльність є несправедливою, такою що вводять споживача в оману. Наявний дисбаланс прав та обовязків кредитора та позичальника. Вказане як на його думку тягне недійсність спірного кредитного договору. Недійсність спірного договору кредиту спричиняє недійсність спірного іпотечного договору (Т. 1, а. с. 1 6, Т. 2, а. с. 3 7) .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Банк про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судове засідання представник Банку не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалив розглянути справу в заочному порядку.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2018 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № ОDI0GK01420260 від 01.12.2006 р., укладений між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК».

Розірвано кредитні відносини між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором договір № ОDI0GK01420260 від 01.12.2006 р. та договором іпотеки від 01.12.2006 р..

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 17 424 грн. - витрат на проведення експертизи, 20 000 грн. - витрат на правову допомогу та 275,61 грн. - витрат на оплату судового збору, а разом 37 699,61 грн..

Заочне рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що 01.12.2006 р. ОСОБА_4 та Банк уклали спірний кредитний договір, відповідно до умов якого, Банк був зобовязаний надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на період з 01.12.2006 р. по 01.12.2026 р. включно, у вигляді кредитної лінії в розмірі - 29 000 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості, в тому числі, грошові кошти у розмірі - 5 220,00 доларів США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, які передбачені Договором. Відповідно до п.п. 1.1. Договору за користування кредитом відсоткова ставка становила - 1,00% в місяць на суму залишку заборгованості. Також, даним пунктом визначалось, що винагорода за надання фінансового інструмента становить - 0,2% відсотка від суми виданого кредиту.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2018 р. (Т. 2, а. с. 72), заява Банку від 16.05.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення (Т. 2, а. с. 38 46), залишена без задоволення.

Банк в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Банк вказує, що позивач тривалий час сплачував платежі за кредитним договором. При укладенні договору сторони за власним волевиявленням досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Не надано доказів укладення договору без вільного волевиявлення. Під час укладення договору позичальнику була надана уся інформація щодо типу відсоткової ставки, валютних ризиків, процедури виконання договору тощо. Позивач міг протягом чотирнадцяти днів відмовитися від укладення договору. Не надано доказів, що позивач був обмежений у праві вибору умов кредитування.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Заочне рішення суду залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду та безпідставність скарги. Вказує, що наявність заборгованості по кредиту спростовується висновком судово-економічної експертизи. Суд першої інстанції вірно встановив, що Банк не надав інформації щодо кінцевої вартості кредиту. Вказане унеможливлює визначення фактичного подорожчання кредиту, оскільки у договорі відсутня така істотна умова як ціна. При наявності достовірної інформації про всі майбутні витрати за кредитом, він ніколи б не погодився на його укладення. Застосована Банком підприємницька діяльність є нечесною, є такою, що вводить позичальника в оману. Наявний дисбаланс прав та обовязків кредитора та позичальника. За вказаних обставин, суд вірно визнав кредитний договір недійсним, що є ефективним способом захисту.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Відзиву/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надала.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найшвидшому вирішенні спору, освідомленість усіх учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів вважає, що суд на підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів дійшов вірного висновку щодо укладення між сторонами кредитного договору, договору іпотеки. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним, розірвання правовідносин за цим договором та договором іпотеки не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 192, 203, 215, 216, 509, 525, 526, 533, 1054, 1056, 1057-1 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 01 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»(далі Банк), кредитного договору, Банк був зобовязаний надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на період з 01 грудня 2006 року по 01 грудня 2026 року включно, у вигляді кредитної лінії в розмірі - 29 000 доларів США на наступні кошти: купівлі нерухомості: в тому числі, грошові кошти у розмірі - 5 220,00 доларів США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, які передбачені Договором.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору за користування кредитом відсоткова ставка становила 1,00 відсоток в місяць на суму залишку заборгованості. Також, даним пунктом визначалось, що винагорода за надання фінансового інструмента становить 0,20 відсотка від суми виданого кредиту.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору передбачена сплата заборгованості щомісячно у розмірі ануїтетного платежу у розмірі - 380,69 доларів США.

Починаючи з 04.01.2007 р. по січень 2015 р. ОСОБА_4 щомісяця сплачував Банку гроші за кредитним договором у різних сумах від 17,75 до 1 040 доларів США (Т. 1, а. с. 16 -19), чим порушував умови кредитного договору.

По справі було проведено судово-економічну експертизу, за результатами якої надано висновок експерта № 116 від 07 серпня 2017 року на поставлені експерту питання надані наступні відповіді. Щодо суми абсолютного здороження кредиту за спірним кредитним договором у вказаному висновку зазначено, що сума здороження кредиту визначається за рахунок сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 відсотка від суми виданого кредиту, розмір якого за термін дії договору, тобто з 1 грудня 2006 року по 1 грудня 2026 року складає 13 920 доларів США, а за термін з 1 грудня 2006 року по 4 квітня 2017 року в сумі 7 134 доларів США. Щодо сукупної вартості кредиту за спірним кредитним договором на момент укладання, та чи визначено її в спірному кредитному договорі, то у звязку з тим, що на дослідження не надані облікові регістри, виписки руху грошових коштів по рахункам обліку, нарахування відсотків, надання кредитних коштів, обліку прострочених платежів та нарахування пені за ними та обліку отриманих платежів за їх погашенням, а також облікові регістри по обліку нарахування до сплати додаткових платежів за кредитним договором (винагороди, додаткових послуг, страхування), графіку погашення платежів та розрахунку щомісячного платежу то підтвердити чи спростувати сукупну вартість кредиту за спірним кредитним договором не надається за можливе. Щодо реальної суми заборгованості позивача за спірним кредитним договором, то за аналітичним розрахунком здійсненим при дослідженні за умов спірного кредитного договору, висновком експерту визначено, що станом на 4 квітня 2017 року, позичальником загальна сума внесених коштів складає - 55159,70 доларів США, у тому числі на сплату відсотків розрахованих на залишок неповернутого кредиту в розмірі 19 004,18 доларів США, повернення кредиту в сумі 28 991,52 долара США, сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 7 134 доларів США, сума заборгованості за поверненням кредиту станом на 4 квітня 2017 року складає в розмірі - 8,48 доларів США (Т. 1, а. с. 154 - 161).

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з визнання кредитного договору недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника бо поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Не є підставою для визнання кредитного договору недійсним посилання ОСОБА_4 на порушення Закону України «Про захист прав споживачів», які полягають: 1) у не наданні йому повної письмової інформації про умови надання кредиту, загальну вартість кредиту та реальної відсоткової ставки за користування кредитом; 2) не попередження банком, що вартість кредиту може значно зрости; 3) дискримінаційними є положення кредитного договору про можливість зміни Банком процентної ставки з попередженням про це Позичальника.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

ОСОБА_4 під час укладення кредитного договору ознайомився і погодився з умовами кредитування, які були наданні йому у письмовій формі. Своїм підписом останній підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку.

У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Під час укладення кредитного договору Банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Крім того, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, позивач послався тільки на істотний дисбаланс прав та обовязків сторін за угодою.

Колегія суддів критично оцінює висновки судової економічної експертизи № 1116 від 07.08.2017 р. (Т. 1 , а. с. 154-161), з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновок експертизи є одним із доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Розмір кредиту, строк надання кредиту, розмір відсотків за користування кредитними грошима, розмір щомісячного платежу встановлені у п. 1.1 кредитного договору (Т. 1, а. с. 10 -15).

Графік погашення кредиту, розмір щомісячного платежу у сумі 380,69 доларів США вказаний у п. 1.1 Кредитного договору.

Висновки експерта про те, що фактично реальна процентна ставка становить 25,08%, що є вищою від реальної процентної ставки у розмірі 19,30%, а вартість кредиту становить 57 150,97 доларів США, що є більшою встановленої у договорі в розмірі 54 117,13 доларів США можуть слугувати підставою для коригування розміру щомісячних платежів, тобто внесення відповідних змін до договору про надання споживчого кредиту (п. 1 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»), заперечень щодо суми заборгованості за кредитом.

Виходячи з вищевказаного, у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту необхідно відмовити. Вимог про визнання недійсними окремих положень договору про надання споживчого кредиту позивачем не заявлено.

Доводи апелянта про те, що позивач тривалий час сплачував платежі за кредитним договором, при укладенні договору сторони за власним волевиявленням досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, не надано доказів укладення договору без вільного волевиявлення, під час укладення договору позичальнику була надана уся інформація щодо типу відсоткової ставки, валютних ризиків, процедури виконання договору тощо, позивач міг протягом чотирнадцяти днів відмовитися від укладення договору, не надано доказів, що позивач був обмежений у праві вибору умов кредитування є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, підлягає задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Банку про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі 1762 грн., сплачений за подання апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 118).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_5 про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3