Ухвала

05 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/5896/18

провадження № 61-19270ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання рахунків

з оплати за послуги з централізованого опалення недійсними і такими,

що не підлягають оплаті, зобов`язання до вчинення дій та застосування строку позовної давності до нарахованої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго»), в якому просив: визнати недійсними і такими,

що не підлягають оплаті, рахунки за період з 01 липня 2014 року

по 30 вересня 2014 року з централізованого опалення, застосувати позовну давність до нарахованої відповідачем суми боргу з 30 вересня 2014 року

по 30 вересня 2017 року; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти

з ним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення; зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок за надання послуг з централізованого опалення з 30 вересня 2017 року, повідомивши його належним чином, рекомендованим листом; зобов`язати

ЛМКП «Львівтеплоенерго» укласти із ним договір на реструктуризацію суми заборгованості, визначеної за період з 30 вересня 2017 року по день завершення розгляду справи судом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 01 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року і ухвалити нове рішення

про задоволення його позову в частині визнання рахунків по оплаті послуг

з централізованого опалення з 01 липня 2014 року і до 30 вересня 2014 року недійсними і такими, що не підлягають оплаті, та застосування строку позовної давності тривалістю три роки до нарахованої суми боргу

з 01 жовтня 2014 року до 01 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ці рішення ухвалені у справі, яка підлягає віднесенню до категорії малозначних.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи,

у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про визнання рахунків оплати за послуги з централізованого опалення недійсними і такими,

що не підлягають оплаті, зобов`язання до вчинення дій, застосування строку позовної давності до нарахованої суми боргу, здійснення перерахунку

й реструктуризації заборгованості.

Виходячи зі змісту ухвал суду у справі № 463/7139/18 за позовом

ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розмір оспорюваної суми заборгованості за послуги з централізованого опалення складає 12 268, 19 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише

за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положеннях ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням того, що заявлені у цій справі вимоги про визнання рахунків

з оплати за послуги з централізованого опалення недійсними і такими,

що не підлягають оплаті, зобов`язання до вчинення дій, застосування строку позовної давності до нарахованої суми боргу, здійснення перерахунку

і реструктуризації заборгованості спрямовані на оспорювання заявником нарахованої суми заборгованості за послуги з централізованого опалення

у розмірі 12 268, 19 грн, а вирішення цих вимог пов`язано із реалізацією принципу змагальності сторін та оцінкою судом доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, ця справа підлягає віднесенню до категорії малозначних внаслідок майнового критерію та своєї незначної складності.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 22 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання рахунків з оплати за послуги з централізованого опалення недійсними і такими, що не підлягають оплаті, зобов`язання до вчинення дій та застосування строку позовної давності до нарахованої суми боргу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников