П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/4076/18

Номер провадження 22-ц/804/756/19

11 квітня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Попової С.А.

за участю секретаря - Тулянкіної М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року, у складі судді Мирошниченка Ю.М. повний текст рішення складений 20 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався, що з 1995 року по 2011 рік працював на підприємстві відповідача, який всупереч вимогам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не здійснював індексацію заробітної плати. Просив стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період з березня 2003 по липень 2006 року, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення до дня винесення рішення та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в сумі 527, 04 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати в сумі 2039, 61 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000, 00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог та відшкодування судових витрат повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі 173062,72 грн., а також змінити рішення в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн.; доповнити резолютивну частину рішення щодо відшкодування йому судових витрат на правову допомогу у розмірі 10460 грн.; виключити з резолютивної частини рішення посилання суду щодо повернення його заяви про стягнення судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги з посиланням на вимоги ст. 117 КЗпП України зазначає, що оскільки судом позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати в сумі 2039, 61 грн. задоволено у повному обсязі, то й розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може бути зменшений судом на власний розсуд. Також зазначає, що у 2016 році позивач приймав міри по досудовому врегулюванні спору, а саме: звертався до Управління Держпраці, яким було встановлено порушення з боку відповідача, про що було складено акт, проте, відповідачем не були виконані вказівки відповідно припису Управління Держпраці з приводу усунення порушень законодавства праці у відношенні позивача. Зазначає, що моральна шкода у сумі 500 грн, яка стягнута відповідно рішення суду, з урахуванням вартості життя в Україні, тривалістю порушення трудових прав позивача та того, що працюючи на підприємстві, позивач став інвалідом, не відповідає душевним стражданням позивача. Також зазначає, що суд повертаючи позивачу заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу посилався на вимоги п.2ч.2 ст.49 та ч.5 ст.49 ЦПК України. Однак зазначені вимоги відносяться виключно до заяв про збільшення або зменшення позовних вимог. Проте, витрати на правову допомогу, які було заявлено до початку судових дебатів, не є по суті збільшенням позовних вимог. У зв'язку з наведеним, вважає що заява безпідставно була повернута позивачу.

Відповідач надав відзив , в якому вказує, що у спірний період, тобто з березня 2003 по липень 2006 року, діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення з застосуванням випереджаючого методу розрахунку сум індексації (з урахуванням прогнозного рівня інфляції) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. У будь-якому випадку сума індексації за цей період є незначною і складає 527,04 грн. Вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди у заявленій позивачем сумі, оскільки медичні документи, надані позивачем щодо його стану здоров'я, свідчать про хронічні захворювання через отриману травму на виробництві та не пов'язані з затримкою розрахунку при звільненні, а саме невиплатою суми індексації заробітної плати.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, заперечення представника відповідача Новгородської В.В. , яка просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з травня 1995 року по 27.01.2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

27.01.2011 року позивача звільнено з посади на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України. ( а.с. 5-8)

Судом також установлено, що відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата індексацій заробітної плати позивачу за період з березня 2003 року по липень 2006 року.

Індексація заробітної плати, яка в порушення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», була не нарахована та не виплачена позивачу за період з березня 2003 року по липень 2006 року складала 527,04 гривень.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із частиною другою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16 та від 01 квітня 2015 року № 6-41цс15.

Дійшовши висновку про те, що відповідач заборгував позивачу суми індексації заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами у справі виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, тому згідно зі статтею 117 КЗпП України слід визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Разом з цим, суд, врахувавши принцип співмірності, не розрахував середній заробіток за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Крім того, при розгляді даної категорії справ суду необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. (Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року справа № 295/10900/16)

Визначаючи розмір середнього заробітку за час розрахунку при звільнені відповідно до ст. 117 КЗпП України, судова колегія виходить з наступного.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1, а саме за період з 28.01.2011 р. по 11.12.2018 р. складає 173062, 72 грн. (1972 днів х 87,76 грн.)

Позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення розміру індексації заробітної плати суми у розмірі 2306 гривень 90 копійок та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати без визначення даної суми. ( а.с. 4)В уточненій позовній заяві позивач наполягав на виплаті індексації заробітної плати у розмірі 2306 гривень 90 копійок та надав відповідний розрахунок даної суми. ( а.с. 89-95)

Судом була стягнута сума індексації заробітної плати у розмірі 527,04 гривень, з якою позивач погодився та сума компенсації у розмірі 2039, 61 грн., розмір якої позивач також не заперечує.

Отже, розмір задоволеної судом суми індексації , як спірної суми, що є складовою заробітної плати, складає 22,85 % від заявленої суми.(527,04 від 2306,90 грн. )

За таких обставин, враховуючи формулу пропорційності, у даному випадку, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право( 527,04 грн.) частки, яку вона становила у заявлених вимогах(22,85%) істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком( 173062, 72 грн.), що становить 39544 гривень 83 копійки. (22,85% від 173062, 72 грн.)

При цьому судова колегія зважує на конкретні обставини справи, та приймає до уваги, що позивач два роки відшукував своє право на отриманням індексації, звертався у 2016 році до Головного управління держпраці у Донецькій області, у Департамент з питань праці Державної служби України( а.с. 13), на Урядову гарячу лінію у березні 2018 року щодо не проведення індексації заробітної плати( а.с.27). Незважаючи на Припис Головного управління держпраці у Донецькій області № 05-20-3281/0031-0016 від 07.11.2016 року , яким встановлено порушення підприємством відносно ОСОБА_1 вимоги трудового законодавства щодо несплати індексації заробітної плати за спірний період та зобов'язання усунути порушення вимог ст. 116 КЗпП України в частині остаточного розрахунку зі звільненим ОСОБА_1 за період з березня 2003 року по липень 2006 року, відповідач дотепер не виконує свого обов'язку щодо сплати складової заробітної плати.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000, 00 гривень підлягає скасуванню з ухваленням в даній частині нового рішення про стягнення з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39544 гривні 83 копійки.

При цьому, колегія суддів не погоджується з запереченнями відповідача, щодо відсутності заборгованості з індексації заробітної плати ,посилаючись на те, що у спірний період діяв механізм проведення індексації заробітної плати, який дозволяв підвищення грошових доходів населення з застосуванням випереджаючого методу розрахунку сум індексації (з урахуванням прогнозного рівня інфляції), оскільки доповнення до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, якими передбачено застосування випереджаючого методу розрахунку сум індексації, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2006 року № 690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», яка набрала чинності з 25 травня 2006 року, і на правовідносини, які виникли до набрання чинності цих доповнень, не розповсюджуються. А крім того,відповідач не надав доказів щодо проведення індексації заробітної плати позивача, у тому числі і із застосуванням випереджаючого методу розрахунку сум індексації.

Переглядаючи судове рішення в частині стягнення моральної шкоди, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відшкодування її в розмірі 500 гривень та вважає що така сума , зважаючи на розмір заборгованості по заробітній платі у розмірі 527,04 гривень відповідає принципу справедливості і обґрунтованості. При цьому колегія суддів зважує на те, що заборгованість з індексації заробітної плати додатково компенсується компенсацією у зв'язку з порушенням строку її виплати, яку суд стягнув на користь позивача та середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується витрат судових витрат.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, виходячи з такого розрахунку. Позивачем сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в частині середнього заробітку за час розрахунку при звільненні у розмірі 1057 гривень 20 копійок. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, відсоток задоволених вимог( 42611 гривень 48 копійок) відносно заявлених ( 190409гривень 23 копійок), що становить 22,37%, розмір відшкодування судового збору становить 236 гривні 50 копійок( 22, 37% від 1057,20 грн.)

Відповідно до частини 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Позивачем заявлені суми щодо сплати витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги адвоката, у загальній сумі 10460 гривень та надані відповідні докази.

Так, відповідно до договору від 01 травня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір з адвокатом Маросіним М.О. щодо надання юридичних послуг за позовом замовника до відповідача ПАТ « ММК ім. Ілліча» про стягнення індексації по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні ( а.с. 159). Позивачем надана довідка про сплату послуг за даним договором у загальному розмірі 8460 гривень ( а.с. 160) та детальний розрахунок юридичних послуг, з урахуванням вимог Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».( а.с. 161)

Відповідно до договору від 20.12.2018 року ОСОБА_1 уклав договір з адвокатом Маросіним М.О. щодо надання юридичних послуг за позовом замовника до відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» по складанню апеляційної скарги на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполі від 11.12.2018 року про стягнення індексації по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні ( а.с. 187). Позивачем надана довідка по сплату послуг за даним договором у загальному розмірі 2000 гривень ( а.с. 186) та розрахунок юридичних послуг, з урахуванням вимог Закону України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».( а.с. 185)

Отже, з урахуванням відсотка від задоволених позовних вимог у розмірі 22,37%, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2339 гривні 90 копійок. ( 22,37% від 10460 гривень)

У свою чергу, висновки суду , що заява позивача про стягнення витрат на правничу професійну допомогу, підлягає поверненню з посиланням на п.2.ч.2ст. 49 ЦПК України, не відповідає вимогам даного закону, та судове рішення в цій частині підлягає скасуванню, оскільки норми даної статті регулюють порядок збільшення або зменшення розміру позовних вимог, та не застосовуються до порядку розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000, 00 гривень скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39544( тридцять дев'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) гривні 83 копійки.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року в частині повернення заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат скасувати.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 236 ( двісті тридцять шість) гривень 50 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2339( дві тисячі триста тридцять дев'ять) гривні 90 копійок.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Попова С.А.