ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4849/19 Справа № 183/5257/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року у справі за позовом Будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам,-

в с т а н о в и л а:

30 серпня 2018 року Будинкоуправління №1 Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам.

Вказували, що у 1992 році, на підставі ордеру №1139 від 27 жовтня 1992 року, відповідачу надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку в липні 2014 року ОСОБА_1 приватизував, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зазначали, що відповідач не вносить на розрахунковий рахунок Будинкоуправління №1 плату за користування жилою площею та плату за надані комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 01 серпня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 7.851 грн. 22 коп.

Вказували також, що незважаючи на неодноразові звернення адміністрації Будинкоуправління №1 Гвардійської КЕЧ району, відповідач добровільно заборгованість не сплатив.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам у розмірі 7.851 грн. 22 коп., а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року позов Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам у розмірі 7.851 грн. 22 коп. та судовий збір в розмірі 1.762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не має будь-яких правовідносин з позивачем; додана до позову відомість від 27 серпня 2018 року за один місяць містить розрахунок послуг на суму 7.036 грн. 59 коп., а сума всіх позовних вимог складає 7.851 грн. 22 коп; з 01 січня 2013 року ОСОБА_1 має договір з Перещепіноводоканалом, тому суми за оплату водопостачання та каналізації є необґрунтованими; позивачем не надано актів виконаних робіт; позивач не існує як юридична особа та не є платником податків.

Будинкоуправління №1 Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 серпня 2014 року, виданого на підставі розпорядження начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська Міністерства оборони України №2245 від 12 серпня 2014 року (а.с.13), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 з 29 жовтня 1992 року проживає у зазначеній квартирі, про що свідчать довідка про склад сім'ї (а.с.7), а також відомості з адресно-довідкового підрозділу щодо реєстрації місця проживання (а.с.16).

Згідно довідки КЕВ м.Дніпро №2762 від 09 серпня 2018 року житловий фонд в смт. Гвардійське знаходиться на балансі Будинкоуправління №1, яке є структурним підрозділом КЕВ, та включене до консолідованого балансу КЕВ м.Дніпро (а.с.36).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивач надає відповідачу послуги у вигляді вивозу сміття, плати за житло та опалення, яке нараховується в опалювальний період; відповідач є власником вказаної квартири; відповідачем не доведений факт відключення його від централізованого опалення в спосіб, передбачений законом; за зазначених обставин вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, встановивши, що відповідач своїх обов'язків по своєчасному внесенню плати за надані житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги у розмірі 7.851 грн.22 коп. підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має будь-яких правовідносин з позивачем та не є споживачем послуг, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення на основі типового договору визначено як обов'язок, а не право споживача. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 302/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 757/10888/14-ц, Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі №6-2864цс15.

З урахуванням змісту вказаних норм матеріального права та обставина, що між сторонами не укладено договір про надання комунальних послуг, враховуючи те, що такі послуги фактично надавались, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що додана до позову відомість від 27 серпня 2018 року за один місяць містить розрахунок послуг на суму 7.036 грн. 59 коп., а сума всіх позовних вимог складає 7.851 грн. 22 коп; з 01 січня 2013 року ОСОБА_1 має договір з Перещепіноводоканалом, тому суми за оплату водопостачання та каналізації є необґрунтованими, не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача плату тільки за ті послуги, що надаються позивачем: послуги з вивозу сміття, плати за житло та опалення, в той час як відомість надана позивачем містить розрахунок за усі комунальні послуги.

Так, згідно відомості (а.с.4) за вересень 2015 року дійсно зазначена загальна сума заборгованості квартиронаймача ОСОБА_1 як 7.036 грн. 59 коп., проте за послуги, що надавав в цей місяць позивач підлягає стягненню за вересень 2015 року 07 грн.56 коп. за вивіз сміття та 76 грн. 19 коп. плата за житло.

З матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції враховано, що стягненню з відповідача підлягають лише плата за послуги з вивозу сміття, плати за житло та опалення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач не існує як юридична особа та не є платником податків, оскільки з наданої позивачем довідки №702 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України позивач включений до ЄДРПОУ 18 грудня 2001 року.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.