КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/5413/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є. у справі за позовом Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Посилається на те, що з 09 вересня 1993 року по теперішній час Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» є юридичною особою, яка здійснює роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, у тому числі через аптечний заклад - аптеку № 1, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56/60. 14 серпня 2017 року під час проведення позапланової перевірки Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» стало відомо про існування звернення (скарги) ОСОБА_1 від 10 липня 2017 року. В цьому зверненні (скарзі) ОСОБА_1 вказала про реалізацію позивачем підроблених та неякісних ліків без Української ліцензії. Зазначену інформацію відповідач також розповсюдила у мережі Інтернет невизначеному колу осіб. Позивач вважає, що дана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, а також поширення вказаних недостовірних відомостей полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО». Вказаними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року в задоволенні позову Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини щодо поширення ОСОБА_1 у мережі Інтернет та зверненні (скарзі) від 10.07.2017 року невизначеному колу осіб недостовірні відомості стосовно діяльності позивача. При ухваленні рішення суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення ст.94, п.9 ч.1 ст.16 ЦК України, якими передбачено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації та положення статей 23, 1167 ЦК України, якими встановлено, що юридична особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом не враховано, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідач під час розгляду справи не надав жодного належного та достатнього доказу, що поширені ним відомості, які містять інформацію про події та явища (юридичні факти) існували та є достовірними. Суд під час ухвалення рішення мав визнати загальновідомими обставинами те, що поширення недостовірних відомостей відповідачем про порушення позивачем вимог закону, істотно та суттєво знижує його престиж та підриває довіру до нього, тому розмір завданої внаслідок цього моральної шкоди у сумі 100 000 грн. є адекватним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Посилається на те, що позивач не надав доказів на підтвердження протиправних дій відповідача щодо приниження ділової репутації позивача, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, спричинення йому моральної шкоди (з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди) та наявності причинного зв'язку між діями та спричиненою шкодою. З метою підвищення уваги суспільства щодо процесу придбання лікарських препаратів відповідачка розповіла про дану ситуацію і своє ставлення до неї в мережі Інтеренет. Жодних образ чи наклепу в оціночних судженнях відповідачки не було. Неправдиві, неточні або неповні відомості також не надавались. Висловлювання відповідача щодо якості медичних препаратів придбаних у позивача є оціночними судженнями, оскільки відповідач не являється представником спеціалізованого закладу, що може провести відповідні аналізи. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Посилається на те, що у зверненні (скарзі) від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 вказала про реалізацію позивачем підроблених та неякісних ліків без Української ліцензії. Зазначену інформацію відповідач також розповсюдила у мережі Інтернет невизначеному колу осіб. Позивач вважає, що дана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, а також поширенням вказаних недостовірних відомостейпозивачу завдано моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправних дій відповідача, спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями та спричиненою шкодою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 09 вересня 1993 року по теперішній час позивач - Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» є юридичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, основний вид діяльності - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, зокрема, у тому числі через аптечний заклад - аптеку № 1, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56/60 (а.с. 5-9,10).

10 липня 2017 року відповідач ОСОБА_1 розповсюдила у мережі Інтернет інформацію про реалізацію позивачем підроблених та неякісних ліків без Української ліцензії (а.с.11-12).

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано акт перевірки № 245 від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві дотримання суб'єктом господарської діяльності вимог законодавства щодо забезпечення якості лікарських засобів та акт № 13/11-ОР від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання ліцензіатомЛіцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва (виготовлення) лікарських засобів в умовах аптеки, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, за результатами вказаної перевірки не виявлено будь-яких порушень (а.с.26-41, 42 -54).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 5 Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., позивач посилався на протиправність поширення недостовірних відомостей, що полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» шляхом вчинення дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, а також безпідставної негативної оцінки його підприємницької діяльності.

Однак, позивачем не заявлено позовних вимог про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача щодо приниження ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження протиправних дій відповідача, спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями та спричиненою шкодою, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи та не досліджено надані докази, які підтверджують протиправні дії ОСОБА_1 щодо поширення недостовірних відомостей про позивача та приниження його ділової репутації, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Акт перевірки № 245 від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві дотримання суб'єктом господарської діяльності вимог законодавства щодо забезпечення якості лікарських засобів та акт № 13/11-ОР від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання ліцензіатом Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва (виготовлення) лікарських засобів в умовах аптеки, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, за результатами вказаної перевірки не виявлено будь-яких порушень та роздруківки з мережі Інтернет, не є належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача в розумінні положень статей 77-78 ЦПК України.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

З метою підвищення уваги суспільства щодо процесу придбання лікарських препаратів відповідачка розповіла про дану ситуацію і своє ставлення до неї в мережі Інтернет. Жодних образ чи наклепу в оціночних судженнях відповідачки не було.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Отже, викладення ситуації в мережі Інтернет є правом відповідача на вільне вираження своїх поглядів і оціночних суджень.

Колегія суддів звертає увагу, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., позивач посилався на протиправність поширення відповідачем недостовірних відомостей, що полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» шляхом вчинення дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, а також безпідставної негативної оцінки його підприємницької діяльності, тобто посилався на порушення відповідачем норм чинного законодавства, однак, позовних вимог про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації не заявив.

В пункті 27 Постанови №1 Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Таким чином, в даному випадку вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди окремо від права на відповідь або спростування недостовірної інформації, розглядатись не може.

Крім того,позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди.

Враховуючи, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.