Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/1336/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 40 відсотків з усіх видів його заробітку та доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що у сторін є спільна дитина, яка проживає разом з позивачем, син є інвалідом з дитинства і потребує постійного догляду, відповідач згідно норм Сімейного кодексу України зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2019 року (а.с. 55-56) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 31.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн. (стягувач - Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106; Код за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 6001; Код класифікації доходів бюджету:22030106).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог справі), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 (а.с. 58-59) просила рішення суду першої інстанції змінити та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 62).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 лютого 2019 року (а.с. 63), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 72).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 у цій справі (а.с. 74-85).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Позивач ОСОБА_2 в особі свого представника оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

Тому, за таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача і лише в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні її позову у цій справі в частині визначення розміру аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини саме у розмірі 40 відсотків з усіх видів його заробітку та доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та визначаючи останній у розмірі в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, керувався ст. ст. 180-183 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України та виходив із того, що саме останній буде достатнім для забезпечення належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуємій частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона та її представник вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахував всі обставини цієї справи, передбачені ст. 182 СК України), зокрема: стан здоровя дитини, який є особою з інвалідністю з дитинства, матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших утриманців, мінімальний розмір аліментів, визначений законом, та інше.

Визначений судом першої інстанції у цій справі розмір аліментів відповідає інтересам дитини, як особи з інвалідністю з дитинства, та не порушує прав батька, як платника аліментів у цій справі.

Позивач та її представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування того, що відповідач має можливість платити розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача більший, ніж визначений судом першої інстанції в оскаржуємій частині рішення суду у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування саме розмірі аліментів у цій справі з відповідача на користь позивача на утримання дитини у позивача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування розміру аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини саме у розмірі 40 відсотків з усіх видів заробітку та доходу відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, в силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України, хоча спосіб стягнення аліментів й визначається одержувачем останніх, проте, він може бути або у частці від доходу батька (1/3 тощо, але не у %, як просила позивач у цій справі) або у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

Не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, та прийнятими до уваги апеляційним судом у цій справі для перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 04 січня 2019 року (а.с. 55): - виписний епікриз відносно дитини від 31 січня 2019 року (копія а.с. 59), доданий позивачем до її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, та довідка КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» відносно лікування дитини від 13 лютого 2019 року (а.с.66), додана позивачем до матеріалів цієї справи через канцелярію суду у подальшому.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи в оскаржуємій частині по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено що ОСОБА_2 в силу вимог Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за доцільне розяснити учасникам цієї справи, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, ст. 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2019 року в оскаржуємій частині у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 12.04.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7