ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1525/19 Справа № 179/317/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа- Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу - Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа- Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу - Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу - Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року по справі № 179/317/18 за позовом ОСОБА_1 до Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа- Приватний нотаріус Магдалинівського РНО - Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 актовий запис №09 (а.с.13).

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 13.12.2000 року посвідчений секретарем виконкому Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в якому заповіла все своє майно онукові - ОСОБА_1, а саме: земельну частку (пай) розміром 4,560 га, яка розташована на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.14).

09 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.38).

Постановою Приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу - Солодовник В.В. від 09 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.48).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, у зв'язку із чим він має право на звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апелянта про те, суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_1 можливості оформити свої спадкові права та здійснити останнє волевиявлення свої нині покійної бабусі викладене в заповіті, колегія суддів погодитись не може, оскільки ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, та роз'яснив позивачу - спадкоємцю його право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи у зв'язку з цим є незаконним та необґрунтованим, колегія суддів ставиться критично, оскільки апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження своїх доказів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича