ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/901/19 Справа № 205/7977/17 Головуючий у першій інстанції: Шавула В.С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2017 року вона влаштувалась на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на посаду продавця в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою по АДРЕСА_1. Під час прийому на роботу сторони погодили, що заробітна плата позивача становитиме 130,00 грн. за 12 годин праці, під розписку ознайомлено із вимогами внутрішнього трудового розпорядку та роз'яснено посадові обов'язки. Також, роз'яснено положення Закону України «Про захист прав споживачів», які необхідно дотримуватись під час здійснення своїх трудових обов'язків. 29 липня 2017 року трудові відносини між сторонами припинено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте заробітну плату позивачу не виплачено та повернуто трудову книжку, в якій відсутній запис про те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Тому позивач просила встановити факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на посаді продавця у період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року; зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки ОСОБА_4 про роботу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року та запис про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року у розмірі 1980,00 грн., з яких нарахувати і сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період роботи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року позов задоволено, вирішено встановити факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на посаді продавця у період із 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року. Зобов'язано ФОП ОСОБА_5 внести запис до трудової книжки ОСОБА_4 про роботу у ФОП ОСОБА_3 у період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року та запис про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року у розмірі 1980,00 грн., стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2114,40 грн.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою ФОП ОСОБА_3 від 22.01.2019 року, а також телефонограмами ОСОБА_4 та її представнику ОСОБА_6, які долучені до матеріалів справи (а.с. 115).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_5 зареєстрована фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю з 30.08.2012 року (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 2 0839690, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №195310 (а.с. 5).

Згідно штатного розпису від 01.03.2017 року у ФОП ОСОБА_3 затверджено три штатні одиниці з місячним фондом заробітної плати 9600,00 грн., а саме посада провідного продавця-консультанта у кількості 1 та посада продавця-консультанта у кількості 2 (а.с. 40).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №34081/06/30 від 04.12.2017 року, станом на 30 листопада 2017 року із наявної інформації про найманих працівників ФОП ОСОБА_3 за липень 2017 року відомості про громадянку ОСОБА_4 відсутні (а.с. 27).

13 серпня 2017 року позивач зверталась з приводу невиплати їй заробітної плати із відповідною заявою до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.8).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

За змістом ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Відповідач заперечує проти позову зазначаючи, що ОСОБА_4 ніколи не перебувала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у трудових відносинах. Будь-які її заяви, накази про прийняття на роботу та звільнення, про визначення їй робочого місця та зарплати відсутні.

Згідно змісту позовної заяви, пояснень у судовому засіданні, позивачка визнає, що накази про прийняття її на роботу та звільнення з роботи відповідачкою не видавались; заробітна плата, будь-які інші виплати не сплачувались; можливість щорічної відпустки та її період, оплати лікарняних не обговорювались взагалі.

Позивач, стверджуючи про виконання роботи продавця, не зазначає про укладення з нею угоди щодо матеріальної відповідальності; не обґрунтовує порядку передачі їй відповідачем матеріальних цінностей.

Відповідно до штатного розпису відповідача, у ФОП ОСОБА_5 відсутня посада "продавець" (а.с. 40).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №34081/06/30 від 04.12.2017 року, станом на 30 листопада 2017 року із наявної інформації про найманих працівників ФОП ОСОБА_3 за липень 2017 року відомості про громадянку ОСОБА_4 відсутні (а.с. 27).

Згідно пояснень відповідача, що не оспорюється позивачкою, сторони не погоджували звільнення позивачки за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що відповідачем спростовані твердження позивачки про перебування з ФОП ОСОБА_5 у трудових відносинах, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на посаді продавця у період із 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року. У зв"язку з викладеним, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про зобов"язання ФОП ОСОБА_5 внести запис до трудової книжки ОСОБА_4 про роботу у ФОП ОСОБА_3 у період з 13 липня 2017 року по 29 липня 2017 року та запис про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, стягнення з відповідачки на користь позивачки заробітної плати.

Колегія наголошує, що у ФОП ОСОБА_5 посада "продавець" взагалі відсутня; відповідач не погоджувала з позивачкою її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Надані позивачкою копії письмових звернень від 13.08.2017 року до правоохоронних органів, до Управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, - не доводять факту перебування сторін саме у трудових відносинах та не є доказами, які б давали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Показання свідка ОСОБА_7 не можуть бути покладені в основу рішення у даних правовідносинах, містять інформацію, яка суперечить поясненням позивачки. Так, вказаний свідок зазначає, що позивачка працювала в магазині відповідача «ІНФОРМАЦІЯ_1» більше двох місяців, в той час, як позивачка просить встановити факт трудових відноси на протязі 17 днів. Твердження свідка про те, що позивачка працювала в магазині продавцем, суперечать, зокрема, його ж поясненням про те, що позивачка прибирала територію біля магазину.

Клопотань про надання доказів, витребування доказів судом позивачкою не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, ухвалив рішення, яке ґрунтується на припущеннях, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді