Справа №173/3075/18
Провадження №2/173/434/2019
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В.
За участю: позивача ОСОБА_1О
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням
13.12.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_2, та ОСОБА_3,
23.01.2019 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів- фізичних осіб.
24.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 21 березня 2019 року..
21.03.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 03.04.2019 року
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
03.04.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням квартирою № 19 в будинком № 28 по вул. Антонова (раніше вул. Кірова) в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі № 1852 вона є власником квартири АДРЕСА_1 (раніше вул. Кірова) в м Верхньодніпровськ Дніпропетровської області
18 жовтня 2010 року за проханням знайомих вона зареєструвала в належній їй квартирі відповідачів: ОСОБА_2. та ОСОБА_3В,. які в її квартирі жодного дня не проживали.
Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, так як для цього потрібна їх особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві та просить їх задовольнити. Пояснивши, що відповідачам необхідна була реєстрація для отримання соціальної допомоги, але на даний час син відповідача ОСОБА_2М,. вже повнолітній і відповідач соціальної допомоги не отримує. Вона просила відповідачів знятись добровільно з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, останні обіцяли це зробити, але на даний час почали уникати зустрічей з нею, змінили номер мобільного телефону, та зовсім перестали контактувати з нею.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подали
. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі № 1852 є власником квартири АДРЕСА_1 (раніше вул. Кірова) в м Верхньодніпровськ Дніпропетровської області , що підтверджується копією договору купівлі-продажу.
В належній позивачу квартирі з 18.11.2010 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_2М,. та ОСОБА_3, що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою.
Згідно доводів позивачки, відповідачі були зареєстровані у належній позивачу квартирі за проханням знайомої з метою отримання соціальної допомоги.
Позивач зазначає, що відповідачі не проживають в належній квартирі з моменту реєстрації. Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області від 21.03.2019 року. А також показаннями свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, перебуває у дружніх з нею стосунках та майже кожного дня буває в неї дома. Відповідачів вона ніколи не бачила у квартирі позивачки. У квартирі немає належних їм речей.
Доказів того, що відповідачі були зареєстровані в квартирі позивачки як члени її сім'ї суду не надано.
Таким чином судом встановлено, що відповідно до ст. 71, 72 ЖК України відповідачі втратили право на користування належною позивачці квартирою, як такі, що не проживають за вказаною адресою більше 6-ти місяців без поважних причин.
Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання в належній позивачці квартирі , наміру користуватись нею, відповідачі суду не надали.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачами не надано доказів того, що вони мають право власності на спірну квартиру, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даною житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідачі не мають наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею.
За даних обставин суд відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів ОСОБА_2М,. та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою № 19 в будинком № 28 по вул. Антонова (раніше вул. Кірова) в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідачів без проживання та користування належним позивачу житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2М,. та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою № 19 в будинку № 28 по вул. Антонова (раніше вул. Кірова) в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб, не потребує.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АН № 633598), зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Кірова), 28 АДРЕСА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії АО № 243767), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Кірова), 28 АДРЕСА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 19 в будинку № 28 по вул. Антонова (раніше Кірова) в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АН № 633598), зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Кірова), 28 АДРЕСА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії АО № 243767), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Кірова), 28 АДРЕСА_2, з кожного, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (раніше Кірова), 28 АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, понесені судові витрати в сумі по 352 грн., 50 коп., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.04.2019 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 15.04.2019 року

Оприлюднене 15.04.2019 року

Дата набрання законної сили: 14.05.2019 року