Справа № 462/763/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/2467/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Пилип?юк Г.М. від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки, завдані при ДТП 25.11.2017 року в сумі 90000 грн. до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки, завдані при ДТП 25.11.2017 року в сумі 90000 грн. повернуто заявнику.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує на те, що висновок суду про те, що зустрічний позов не виникає з одних правовідносин, оскільки різний предмет позову, позови не є взаємоповязаними, а тому їх спільний розгляд є недоцільним є необґрунтованим та передчасним. Зазначає, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути збитки в сумі 170948,09 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 25.11.2017р., посилаючись на вину відповідача ОСОБА_2М в даному ДТП, а ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 90000грн., оскільки саме він не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості та не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу з урахуванням обраної швидкості, що призвело до виникнення ДТП. Вважає, що два позови повязані між собою та виникли з одних правовідносин щодо відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП від 25.11.2017 року за участю двох автомобілів, належних позивачу та відповідачу. Крім цього, звертає увагу на те, що буде доцільним сумісно розглядати основний позов із зустрічним, оскільки це дозволить більш повно і обєктивно дослідити обставини справи, в тому числі провести судові експертизи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Також, зазначає, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає чи може виключити задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.ч.1, 2, 3 ст. 193 ЦПК України та повертаючи зустрічну позовну заяву, виходив з того, що відповідно до змісту зустрічного позову, відповідач ОСОБА_2 фактично заперечує правомірність дій ОСОБА_3 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди та просить стягнути матеріальну шкоду за його пошкоджений автомобіль. Вказане свідчить про те, що зустрічний позов не виникає з одних правовідносин, оскільки різний предмет позову, позови не є взаємопов'язаними, а тому їх спільний розгляд є недоцільним. Такими чином, оскільки вимоги зустрічного позову не є взаємоповязаними, належить відмовити в прийнятті такого позову та повернути його заявнику.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяні в результаті ДТП, що відбулася 25.11.2017 року матеріальні збитки в сумі 170948,09грн та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 березня 2018 року відкрито провадження у справі.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, у якій просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним та стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки, завдані при ДТП 25.11.2017 року в сумі 90000 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи обєднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Обєднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті розєднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька обєднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про розєднання позовних вимог. Про обєднання справ в одне провадження, розєднання позовних вимог, про відмову в обєднанні справ в одне провадження, розєднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі обєднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі обєднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх обєднання. Справи, обєднані в одне провадження, розєднанню не підлягають.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України, відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду обєднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок зясування обставин справи та дослідження доказів.

Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.

При аналізі по суті вказаних норм закону колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобовязаний повно та всебічно зясувати предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, а, також і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі. При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а також докази на підтвердження заявлених позовних вимог їх заперечень та обраних способів захисту.

Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені судами вищих інстанцій у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо.

Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, обєднання позовів, отримання, дослідження того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.

Як конкретно вказано у згаданій ст. 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обовязком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємоповязаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції. Відповідно за відсутності свавільності суду першої інстанції у порядку розгляду цього питання чи встановлення відсутності порушень при цьому прав сторін чи інших осіб, суд вищої інстанції не вправі втручатися в згадану дискрецію суду першої інстанції.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що підстав вважати, що повернення зустрічної позовної заяви було здійснене з порушенням порядку визначеного законом чи при цьому були порушені права чи законні інтереси учасників справи чи будь-яких інших осіб немає; що стосується дискреційних повноважень суду першої інстанції, то застосувавши такі суд не допустив свавільності, обґрунтовуючи свої дії, при вчиненні згаданої процесуальної дії.

Доводів протилежного сторони не надали.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги, які зводяться до власного тлумачення сторони відповідача питання доцільності для розгляду справи розгляду такої з обома позовами, слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_5