РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Дніпровський районний у м.Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації та розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29.08.2014 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану Уряду Севастополя складено актовий запис № 662. 27.12.2017 року мировим суддею судової дільниці № 2 Балаклавського чудового району м. Севастополя шлюб між ними розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану Уряду Севастополя складено актовий запис № 38. При зверненні до Дніпровського районного у м.Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області заявнику було відмовлено в державній реєстрації укладення та розірвання шлюбу, в зв'язку з тим, що видані АР Крим документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Просить суд встановити факт реєстрації та розірвання шлюбу.

Заявник в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник Дніпровського районного у м.Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану Уряду Севастополя, 29.08.2014 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_2.

27.12.2017 року мировим суддею судової дільниці № 2 Балаклавського чудового району м. Севастополя шлюб між ними розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану м. Севастополя складено актовий запис № 38.

На заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про укладення та розірвання шлюбу Дніпровський районний у м.Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надав відмову у проведенні державної реєстрації, оскільки свідоцтва про реєстрацію та розірвання шлюбу не відповідають вимогам законодавства.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для підтвердження факту зміни прізвище та державної реєстрації фактів реєстрації та розірвання шлюбу, оскільки отримати належним чином засвідчені свідоцтва про реєстрацію та розірвання шлюбу не має можливості, у зв'язку з тим, що АР Крим є окупованою територією України, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Судом також встановлено, що заявником вичерпані можливості для отримання свідоцтв про реєстрацію та розірвання шлюбу, окрім як звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 293, 315-319, 354, 355 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Дніпровський районний у м.Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту реєстрації та розірвання шлюбу задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та до шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 29.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану Уряду Севастополя. Після одруження прізвище чоловіка - ОСОБА_2, дружини - ОСОБА_2.

Встановити факт розірвання шлюбу, укладеного 08.02.2017 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 29.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління записів актів цивільного стану м. Севастополя.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко