ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3376/19 Справа № 210/5275/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 р. позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі, - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 травня 2010 року, сума якої складає 15130,72 гривень, та судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 16 листопада 2016 року виникла заборгованість у розмірі 15130,72 гривень.

Заочним рішенням від 04 квітня 2017 року було частково задоволено позовні вимоги банку, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 02 травня 2010 року у розмірі 13934,02 гривні, та судові витрати у розмірі 1378,00 гривень.

Ухвалою суду від 01 червня 2017 року, заочне рішення від 04 квітня 2017 року скасовано.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 травня 2010 року, яка станом на 16 листопада 2016 року становить 13934,02 гривні (тринадцять тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 02 коп.), та яка складається із заборгованості за кредитом, - 5649,09 гривень, по процентам, - 7749,39 гривень, заборгованість за пенею і комісією, - 535,54 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1378,00 гривень (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

В решті позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Обгрунтовуючи свої вимоги, відповідач зазначає, що у вересні 2008 року він став навчатися у Криворізькому професійно-технічному училищі №45 і разом з карткою на отримання стипендії, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав йому кредитку картку. На той час він був неповнолітнім. При отриманні кредитної карки він заповнив анкету-заяву, де була вказана сума кредитного ліміту 0,00 грн., ніякого договору він не укладав. Вказує, що документах наданих банком на вимогу суду та в документах надісланих банком на його електрону пошту, а саме в анкеті-заяві, дата підписання анкети вписана не ним, а іншою особою, також не вказано номер карткового рахунку, анкета-заява з боку банку підписана невідомими особами, повноваження яких не визначені, анкета містить його анкетні дані, але не відображає умови кредитування, тарифи, тому не може вважатися укладеним кредитним договором. Витяг з Умов та Правил надання банківських послу не містить його підпису і не підтверджує факт укладення кредитного договору.

При цьому вказує, що у позові банк вказав суму кредитного ліміту 6000 грн. та підтверджував довідкою від 24.04.2018 на карковому рахунку НОМЕР_1 кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. Відповідач зазначає, що у рішенні суд, посилаючись на пункти Умов та Правил вказає, що йому було відкрито картковий рахунок за НОМЕР_1, тоді, як зазначені судом пункти на містять номеру карткового рахунку. ОСОБА_2 зазначає, що з банківських документів йому стало відомо, що на його імя було відкрито 5 рахунків, що на його думку є зловживанням банку до доступу його особистих даних, на, що суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідач звертає увагу на те, що в основу його заборгованості покладена сума 3993,18 грн. за картковим рахунком НОМЕР_1, при цьому зауважує, що остання операція по цьому рахунку на суму 26,15 грн. була проведена 05.02.2013 року після чого картка була заблокована банком, а отже здійснення операцій по цій картці неможливо, однак суд вважає картку дійсною та погоджується з позицією банку про його борги за вказаним картковим рахунком.

Апелянт акцентує увагу на тому, що про порушення свого права банку стало відомо у лютому 2013 року, однак до суду він звернувся у листопаді 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Також, відповідач вважає невірним висновок суду про те, що він користувався карткою за якою з нього стягнуто борг.

Окрім того, відповідач не погоджується в висновком суду щодо неприйняття як доказу звіту спеціаліста аудиторської фірми «РЕСПЕКТ-ЛЛ щодо нарахування банком суми заборгованості, згідно якому у нього перед позивачем відсутній борг, яка була проведена за його ініціативою. При цьому зазначає, що звіт містить усі дані спеціаліста який його склав та проводив перевірку наданих банком документів і сторона позивача не оскаржувала джерело походження звіту спеціаліста.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на правову позицію ВСУ від 09.08.2017 у справі №6-2322цс16, Постанову ВС від 01.03.2018 у справі №519/8058/15-ц.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що 02 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.1.1.7.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же період (том №1 а.с.25).

У матеріалах справи відсутні докази про те, що дія договору була припинена за ініціативою однієї із сторін у спосіб, передбачений п.1.1.7.12 Умов.

Таким чином договір від 02 травня 2010 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення по теперішній час.

Умовами і правилами надання банком послуг, які разом із заявою відповідача є договором, передбачено винагороду банку, яка складається з: 1) процентів за користування кредитом, в тому числі за користування простроченим кредитом і овердрафтом, 2) плати за випуск та обслуговування платіжної карти, 3) інших комісій і штрафних санкцій, - якщо такі будуть (том №1 а.с.14-37).

При оформленні кредитної картки відповідач був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про оформлення картки (том №1 а.с.12).

В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, (п.п.1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.na: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п.1.1.1.62 Умов) яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач (п.1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в заяві.

Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена карта (п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта).

Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Тарифи - розмір винагороди за послуги банку; є невід'ємною частиною договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості слугують надані позивачем до суду розрахунок заборгованості (том №1 а.с.4-11), виписка по рахунку (том №1 а.с.204-252в).

З наданої до суду виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором.

Частково, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції, врахувавши правову природу зобов'язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею і комісією, відмовивши в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по штрафам.

Відмовляючи відповідачу у застосуванні строків позовної давності, суд послався на те, що відповідачем не надано доказів виконання зобов'язань перед банком стосовно погашення кредиту.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Колегія суддів не може визнати висновки суду першої інстанції щодо порядку обчислення строку позовної давності вважає і їх такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст.267 ЦК України подав до суду відзив на позов в якому просив відмовити позивачу у задоволені позову у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності та недоведеності наявності у нього боргових зобов'язань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.188, т.1).

Обгрунтовуючи вимогу про застосування строку позовної давності відповідач ОСОБА_2 послався на те, що в основу позову, з яким до нього звернувся банк була покладена сума заборгованості -3993,18 грн. за картковим рахунком НОМЕР_1, остання операція за яким була проведена 05 лютого 2013 року на суму 26,15 грн. після чого картка була заблокована і здійснювати за цією карткою банківські операції було неможливо, тоді, як за захистом свого порушеного права позивач звернувся у листопаді 2016 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Із заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки від 02.05.2010 року вбачається, що кредитна картка видана на картковий рахунок НОМЕР_1 (а.с.12 - зворот).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи видно, що ухвалою суду від 27 квітня 2018 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів. Вітребовано від позивача завірена копія кредитного договору №б/н від 02 травня 2010 року, розгорнута виписка з карткового рахунку, відкритого відповідно до зазначеного договору з щоденним відображенням руху грошових коштів по рахунку, починаючи з 02 травня 2010 року, з вказівкою на суму і дату отримання кредитних коштів, суму і дату оплати кредитних коштів, залишок суми заборгованості на кожен день (а.с.166, т.1).

На виконання ухвали суду банк надіслав виписку по кредитному руху клієнта, копію анкети-заяви, витяг з програмного комплексу про направлення СМС-повідомлення а.с.172-181).

Окрім того, відповідач за своєю заявою отримав на свою електронну адресу від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки з карткового рахунку, які були долучені судом до справи і які надавалися аудитору для перевірки разом з документами витребуваними судом за клопотанням відповідача (а.с.193-252 в, т.1).

Зі звіту спеціаліста про фактичні результати погоджених процедур, складеного, 13.06.2018 аудитором аудиторської фірми ТОВ «РЕСПЕКТ-ЛЛ» - Іщенко Л.В. на підставі наданих ОСОБА_2 банківських документів, надісланих банком на його електронну адресу та долучених до матеріалів справи, вбачається, що порахунку НОМЕР_1 обороти почалися з 06.05.2010 року і остання операція на суму 26,15 грн. була проведена 05.02.2013 року і борг на той час становив 3993,18 грн. (а.с.243, т.1), а після 06 лютого 2013 року операції клієнта відсутні, оскільки картка була заблокована (а.с.190-зворот, том 1).

З позовної заяви видно, що позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2про стягнення заборгованості по картковому рахунку НОМЕР_1, який був взятий за основу розрахунку заборгованості 28 листопада 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, оскільки остання операція по цьому рахунку була проведена 05.02.2013 року.

Окрім того, апеляційним переглядом встановлено, що кредитний договір був укладений з відповідачем 13.03.2008 року, що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тобто коли ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був неповнолітнім (а.с.12, т.1).

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа №289/1996/16-ц) викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які виникли між сторонами у даній цивільній справі, де зазначено, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Нормами статті 32 ЦК України визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів.

Те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну картку позичальника у травні 2010 року, після досягнення ОСОБА_2 повноліття не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений коли відповідач не мав повної цивільної дієздатності.

Положеннями ч.2 ст.222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Разом з тим, в даній справі не було заявлено вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Отже, враховуючи зазначене, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушенням судом норм процесуального права з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності при зверненні до суду

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 травня 2010 року у зв'язку із закінчення строку позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: