Справа № 462/6186/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення

встановив:

Позивачка у жовтні 2018 року звернулася у суд з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить вселити її у будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова та зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні цим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року і від спільного подружнього життя вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. До 2014 року вони проживали у м.Хмельницькому, а у 2014 році переїхали проживати до м.Львова, де стали жити у пятикімнатному будинку відповідачки ОСОБА_4 разом з нею. У будинок вона з дітьми поселилася як член сімї власника будинку та за її згоди. 13.08.2014 року вона разом з сином була зареєстрована у цьому будинку, а у 2016 році після народження була зареєстрована і її донька ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_3 у будинку не зареєстрований. При вселенні у будинок вони з ОСОБА_4 не укладали будь-яких угод про порядок користування будинком, відповідно вони користувалися всіма приміщеннями, проживали разом та вели спільне господарство. Між тим, між нею і чоловіком відносини поступово стали погіршуватися, оскільки виявилося, що вони з свекрухою разом проживати не можуть. Саме ОСОБА_4 доклала усіх можливих зусиль щоб у березні 2018 року разом з ОСОБА_3 вигнати її з будинку, позбавити можливості бачитися з дітьми і до сих пір не впускають її до будинку, де вона зареєстрована та зареєстровані і проживають її діти. З даного приводу вона зверталася із відповідною заявою в Залізничний ВП, де їй було розяснено, що для захисту своїх прав та інтересів їй необхідно звернутися до суду. Позасудовим порядком вирішити спір неможливо, оскільки головною метою відповідачів є позбавлення її житла та дітей під явно надуманим приводом. За наведеного, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка з чоловіком ОСОБА_3 та двома малолітніми дітьми проживали разом з свекрухою ОСОБА_4 в будинку №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова. Даний будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_4 В останні роки спільного проживання між позивачкою та її свекрухою стали виникали сварки на побутовому рівні. 7 березня 2018 року між ними виникла чергова сварка, після якої позивачці довелося поїхати до своїх батьків у м.Хмельницький, при цьому чоловік заборонив їй взяти з собою доньку. В подальшому, в телефонній розмові ОСОБА_3 сказав позивачці щоб вона не поверталася до нього та дітей. Однак, 13 травня 2018 року позивачка приїхала до своїх дітей у м.Львів, проте відповідачі не впустили її у будинок і не дозволили забрати дітей, у звязку з чим позивачка викликала поліцію. З того часу відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні будинком і не впускають її в такий. Рішенням органу опіки та піклування встановлено позивачці дні побачень з дітьми. У визначені дні побачень позивачка приїжджає з м.Хмельницький до м.Львова, де проводить час з дітьми за межами будинковолодіння відповідачки ОСОБА_4 Згодом органом опіки та піклування визначено місце проживання дітей з позивачкою за адресою: м.Хмельницький, вул.Курчатова, 1б/104, однак відповідачі не віддають позивачці дітей, чому вона звернулася з відповідним позовом до суду. При цьому вже двічі син позивачки свої канікули проводив з матірю у м.Хмельницькому. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 березня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Не зважаючи на розірвання шлюбу, позивачка бажає проживати у спірному будинку разом з своїми дітьми, при цьому вона має право користуватися таким. Просять позов задовольнити.

Відповідачі та представник відповідачки ОСОБА_4 позову не визнали, надали пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позовну заяву та додатково пояснили, що ОСОБА_4 продала свій будинок у м.Києві та у червні 2014 року придбала будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова. У придбаному будинку стали проживати ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_3, невісткою ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_6, при цьому ОСОБА_1 та її син ОСОБА_8 вселилися та були зареєстровані у будинку за згодою ОСОБА_4 Деякий час у будинку все було добре, всі вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Проте після після народження ОСОБА_1 другої дитини у 2016 році між останньою і ОСОБА_4 стали виникати суперечності і сварки на побутовому рівні, під час яких ОСОБА_1 агресивно поводилася, висловлювалася нецензурними словами. Причиною такої поведінки ОСОБА_1 було її психічне захворювання. Так, 7 березня 2018 року між ними виникла чергова сварка, після якої ОСОБА_3 відвіз ОСОБА_1 до Львівської обласної психіатричної лікарні, проте в цей день ОСОБА_1 відмовилася від стаціонарного лікування та вирішила поїхати до своїх батьків у м.Хмельницький, де пообіцяла відповідачам пройти відповідний курс лікування. Ствердили, що позивачка 7 березня 2018 року добровільно залишила спірний будинок і ніхто її з такого не виганяв. Дізнавшись, що позивачка не пройшла відповідного лікування, ОСОБА_3 в телефонній розмові сказав їй щоб вона не поверталася до нього і дітей поки не вилікується. 13 травня 2018 року позивачка разом з батьком приїхала до м.Львова з наміром забрати дітей до м.Хмельницький, однак відповідачі, переживаючи за безпеку дітей, не впустили її в будинок. В подальшому позивачка у визначені органом опіки та піклування дні побачень приїжджала до м.Львова, де зустрічалася з дітьми в присутності ОСОБА_3 за межами будинковолодіння ОСОБА_4 Окрім цього, позивачка вже двічі забирала сина під час канікул на декілька днів до себе у м.Хмельницький, де вона має власну квартиру. Судовим рішенням розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Між тим, спільне проживання відповідачів та позивачки в спірному будинку є неможливим. Вселення ОСОБА_1 до будинку буде порушено законні права та інтереси ОСОБА_4, як власника будинку. Вважають, що відсутні правові підстави для вселення позивачки у спірний будинок. Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року до 14 березня 2019 року і від спільного подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. До 2014 року ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_6 проживали у м.Хмельницький.

Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_4, яка є матірю відповідача ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, придбала будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.27/.

У 2014 році ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_3, невісткою ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, вселилися у вказаний будинок, при цьому будь-які угоди щодо порядку користування цим будинком між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не укладалися. 7 вересня 2016 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_7, яка також стала проживати у спірному будинку.

Згідно довідки виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області від 20 серпня 2018 року, у будинку №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова зареєстровано четверо осіб: голова домогосподарства ОСОБА_4, її невістка ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Згідно цієї довідки ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 зареєстровані 13 серпня 2014 року, а ОСОБА_7 3 жовтня 2016 року.

З пояснень сторін, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та матеріалів справи встановлено, що позивачка разом з сином та чоловіком вселилася у спірний будинок як члени сімї власника будинку і за згодою власника будинку. Спочатку сторони проживали у будинку спокійно, дружно. Вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Після народження позивачкою другої дитини у 2016 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 стали виникати суперечності і сварки на побутовому рівні. Чергова сварка між ними виникла 7 березня 2018 року, після якої ОСОБА_1, залишивши двох малолітніх дітей з чоловіком та свекрухою, поїхала у м.Хмельницький до своїх батьків. За деякий час в телефонному режимі ОСОБА_3 сказав позивачці щоб вона не поверталася до нього з дітьми. 13 травня 2018 року позивачка разом з батьком приїхала до м.Львова, однак відповідачі її не впустили у спірний будинок та відмовилися віддати дітей, у звязку з чим ОСОБА_1 викликала наряд поліції. З того часу відповідачі не впускають позивачку у будинок, в якому проживають її малолітні діти. Від так, ОСОБА_15 змушена проживати окремо від дітей у квартирі по вул.Курчатова,1Б/104 у м.Хмельницькому, ѕ частини якої належить їй на праві власності.

З приводу вказаних вище дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період травень-серпень 2018 року позивачка зверталася в Залізничний ВП ГУНП У Львівській області з відповідними заявами, на які отримала відповіді, що із ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним протиправної поведінки у майбутньому та рекомендовано їй для захисту своїх законних прав та інтересів звернутися до суду /а.с.11,12/.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.06.2018 року №336 встановлено ОСОБА_1 днями побачень з малолітнім дітьми: ОСОБА_6 і ОСОБА_7, котрі проживають з батьком ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, смт.Рудне, вул.Білозіра, 1: 1 та 3 суботу, 2 та 4 неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. Побачення дітей з матірю повинні відбуватися в присутності батька.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.11.2018 року про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: м.Хмельницький, вул.Курчатова, 1Б/104.

Між тим, ОСОБА_3 не виконує рішення Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та не віддає малолітніх дітей позивачці, обґрунтовуючи це тим, що остання страждає психічним захворюванням, а тому вважає, що дітям буде безпечніше проживати з ним і його матірю.

На даний час Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з матірю.

Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Разом з цим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Виходячи з порівняльного характеру статей 383,391, 405 ЦК України та статей 64,150,156 ЖК України, слід дійти висновку, що положення статей 381,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у томи числі й тих, які не є і не були членами його сімї, а положення ст.405 ЦК України, статей 64,150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сімї.

Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_6 вселилася безстроково у спірний будинок зі згоди власника будинку свекрухи ОСОБА_4, як член її сімї, в якому постійно проживала разом з чоловіком ОСОБА_3, малолітніми дітьми та свекрухою ОСОБА_4 до 8 березня 2018 року, при цьому вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права і обовязки, однак з травня 2018 року відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні цим будинком, не впускаючи її в будинок, в якому проживають її двоє малолітніх дітей.

Суд зазначає, що позивачка у встановленому законом порядку не була визнана такою, що втратила право користування житловим будинком по вул.ОСОБА_16, 1 у смт.Рудне Залізничного району м.Львова.

Покликання відповідачів, як на підставу для відмову в задоволенні позову на те, що позивачки вже не є членом сімї власника будинку, не заслуговують на увагу, оскільки положення ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК України також регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та осіб, які в подальшому перестали бути членами його сім'ї.

Суд критично оцінює покликання відповідачів, що позивачка страждає психічним захворюванням і її вселення у будинок може становити небезпеку для дітей, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього і таке спростовується висновком Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.11.2018 року, в якому зазначено, що відповідно до довідки Обласного психоневрологічного диспансеру від 26.06.2018 року стан здоровя ОСОБА_1 знаходиться в стані стійкої ремісії та не потребує прийому підтримуючої терапії. Між тим, позивачка вже двічі у 2019 році забирала сина під час канікул на декілька днів до себе у м.Хмельницький, що свідчить про те, ОСОБА_3 довіряє їй дитину.

За наведеного вище, а також враховуючи наявність факту проживання ОСОБА_1 разом з власником житлового будинку ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_3 однією сімєю та спільного користування будинком №1 по вул.ОСОБА_16 у смт.Рудне Залізничного району м.Львова, суд вважає, що позивачка в силу ст.156 ЖК України, ст. 405 ЦК України має право на користування цим будинком, в якому постійно проживають її двоє малолітніх дітей, однак в цьому їй відповідачами чиняться перешкоди, а тому приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та вселити ОСОБА_1 у будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова, зобовязавши ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні цим будинком.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 736,50 коп. судового збору з кожного.

На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова.

Зобов»язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні будинком №1 по вул.ОСОБА_16 у смт.Рудне Залізничного району м.Львова.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 736,50 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 І., 1 Залізничного району м.Львова.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9/1, кв. 103, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 І., 1 Залізничного району м.Львова.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 І., 1 Залізничного району м.Львова.

Повне судове рішення складено 21.04.2019 року.

Суддя: