Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 754/1370/15-ц

провадження № 61-7988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Вакарука В. М., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» уклало з ОСОБА_3 (далі також - позичальник) договір кредиту № 380/693/07-Ж (далі - кредитний договір), за яким банк надав кредит у сумі 97 435,00 дол. США зі сплатою 12,70 % річних, який позичальник мав повернути у повному обсязі не пізніше 12 червня 2032 року. Позичальник не дотримався графіка повернення кредиту.

Банк просив стягнути з відповідача заборгованість на 22 січня 2015 року за кредитним договором у сумі 2 371 820,77 грн, у тому числі: тіло кредиту - 92 499,20 дол. США, що еквівалентно 1 460 077,21 грн, проценти за користування кредитом - 57 761,02 дол. США, що еквівалентно 911 743,56 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не підтвердив надання відповідачу коштів за кредитним договором, заява про отримання готівки не містить підпису ОСОБА_3, підтвердження відкриття позичкового рахунку на його ім'я та виконання позичальником зобов'язання щодо погашення кредиту. Також суд виходив з того, що банк не надав розрахункових документів на підтвердження перерахування коштів на рахунок Фонду фінансування будівництва відповідно до умов кредитного договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року скасовано, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором на 22 січня 2015 року у сумі 2 371 820,77 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору у сумі 7 673,40 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у суду відсутні підстави сумніватися в отриманні позичальником коштів від кредитора, відповідачем кошти отримувались та ним частково поверталися банку; у зв'язку з припиненням виконання позичальником своїх зобов'язань позивач має право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, надісланій у травні 2016 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року скасувати, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року - залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір є неукладеним, оскільки сторонами не було узгоджено порядок видачі і погашення кредиту, у договорі не вказано номер позичкового рахунку, форму надання кредиту, заява про видачу готівки не містить підпису отримувача; під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заперечував факт часткового виконання ним умов договору кредиту, довідка про стан виконання кредитного договору та розрахунок заборгованості не містить посилання на первинні документи.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 97 435,00 дол. США зі сплатою 12,70 % річних за користування кредитом та порядком повернення суми кредиту до 10-го числа кожного місяця згідно з графіком погашення кредиту та кінцевим терміном, не пізніше якого має бути повністю повернуто кредит, а також сплачено за користування кредитом, комісії, можливі пені та штрафи, а також інші витрати кредитора, що пов'язані із захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором - 12 червня 2032 року, або достроково у випадках, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику для здійснення розрахунків за договорами про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеними між позичальником та фінансовою компанією 24 травня 2007 року.

У пункті 2.1 кредитного договору передбачено, що надання кредиту проводиться шляхом оплати з позичкового рахунку позичальника розрахункових документів позичальника на цілі, визначені в пункті 1.2 кредитного договору, з подальшим перерахуванням на рахунок Фонду фінансування будівництва, відповідно до договорів про участь у Фонді фінансування будівництва та договору про співробітництво.

У пункті 2.2 кредитного договору визначено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день першої оплати з позичкового рахунку розрахункових документів позичальника в повній або частковій сумі кредиту.

Відповідно до заяви на видачу готівки від 13 червня 2007 року № 14 ОСОБА_3 отримав у банку кредит у сумі 97 435,00 дол. США, що еквівалентно 492 046,75 грн.

Станом на 22 січня 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість на загальну суму 150 260,22 дол. США, що еквівалентно 2 371 820,77 грн, у тому числі: за тілом кредиту - 92 499,20 дол. США, що еквівалентно 1 460 077,21 грн, за процентами за користуванням кредитом - 57 761,02 дол. США, що еквівалентно 911 743,56 грн.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 сплатив тіло кредиту у сумі 4 935,80 дол. США, проценти за користування кредитом у сумі 18 013,51 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні здійснюватися, а обов'язки підлягають виконанню.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій ОСОБА_3 заперечував проти позову банку, посилався на неотримання кредитних коштів за кредитним договором від 13 червня 2007 року, який ним з цих підстав не оспорювався та не визнавався у судовому порядку недійсним.

Водночас суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач з липня 2007 року виконував умови кредитного договору, зокрема сплачував тіло кредиту та проценти за користування кредитом, правильність наданого позивачем розрахунку відповідач не спростував.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 допустив неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим заборгованість, яка утворилась за тілом кредиту та за процентами, підлягає стягненню на користь банку.

Доводи касаційної скарги щодо неукладення кредитного договору, нездійснення ним погашення за кредитним договором спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, зокрема розрахунком заборгованості за кредитом та випискою по рахунку.

Твердження ОСОБА_3, що довідка про стан виконання кредитного договору та розрахунок заборгованості не містить посилання на первинні документи, не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами, що оплати на виконання кредитного договору проводились не ним, клопотань про витребування первинної документації, на підставі якої проводилось зарахування коштів на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, у суді першої та апеляційної інстанції не заявлялось.

Водночас зазначене не дає підстав вважати, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, яке здійснюється на засадах змагальності сторін.

Верховний Суд відповідно до статті 400 ЦПК України переглядає справу в межах встановлених судами обставин справи та позбавлений повноважень здійснювати їх переоцінку.

Викладені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, яким суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку та дійшов правильних висновків.

Оскільки касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права, то підстав для скасування ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження, то слід поновити виконання цього рішення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик