Справа № 158/3146/18
Провадження № 2/0158/134/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2019 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Корецької В.В.
при секретарі Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
в с т а н о в и в:
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Позовні вимоги мотивує тим, що 19.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № VOXRRX07500152, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 1918,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.02.2008 року.
Вказують, що спадкоємцями ОСОБА_4, який помер 19.05.2011 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлені законом строки не відмовилися від спадщини.
24.05.2018 року до відповідачів було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 18.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк) та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № VOXRRX07500152, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 1918,75 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 19.02.2008 року (а.с. 6-10).
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов'язальний характер. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.
Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 111093 від 20.05.2011 року, виданого Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_4 помер 19.05.2011 року /а.с.14/.
У судовому засіданні також встановлено, що 14.04.2018 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ківерцівської нотаріальної контори з претензією кредитора відносно боржника ОСОБА_4 /а.с.26/.
Згідно відповіді Ківерцівської державної контори від 29.05.2018 року на претензію банку, після смерті ОСОБА_4, станом на 29.05.2018 року ніхто із спадкоємців не звертався і спадкова справа заведена на підставі вашою претензії за № 278 за 2012 рік /а.с.26/.
Також вбачається, що 22.10.2018 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» звернувся до відповідача ОСОБА_2 з листом-претензією про сплату заборгованості за кредитним договором № VOXRRX07500152 від 11.04.2007 року укладеного між позивачем та ОСОБА_4 /а.с.28/.
За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Банк стверджує, що на момент смерті разом із ОСОБА_4 проживала ОСОБА_2, відповідач по справі. Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що в паспортах цих осіб зазначене однакове місце реєстрації.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині
Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкодавець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.
Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (п. 189).
Згідно вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач зобов'язаний протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Оскільки визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними строками, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійснення ним свого права, тому у позивача станом на день звернення до суду було вже відсутнє матеріальне право на задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.
Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання. Такий правовий висновок викладений у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.
Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 повідомляв боржника ОСОБА_4, а також після його смерті - спадкоємця, відповідача, про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити.
В матеріалах справи міститься лише лист-претензія від 22.10.2018 року, адресована відповідачу по справі ОСОБА_2, однак представником АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів отримання останньою вказаної претензії.
Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємець знала про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді.
Поміж іншого, з листа Ківерцівської державної нотаріальної контори від 29.05.2018 року вбачається, що позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника станом на 05.07.2012 року, тому саме з цього часу згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України розпочався строк пред'явлення вимоги до спадкоємців.
Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред'явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст. 1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду.
Оскільки кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до ОСОБА_6
Разом з тим суду, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що відповідач як спадкоємець після смерті боржника ОСОБА_4 успадкував будь-яке майно, в межах вартості якого зобовязана задовольнити вимоги кредитора, відповідно, ці обставини виключають можливість задоволення позову банку до ОСОБА_2 в порядку статті 1282 ЦК України.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 200, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800; .

Представник позивача: ОСОБА_7, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_2, адреса: с. Прилуцьке, вул. Богуна, 9, Ківерцівського району Волинської області.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_8

Повний текст судового рішення складено 01.04.2019 року