Справа № 750/2140/19
Провадження № 2/750/930/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання - Хамайко С. В., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Безвенюха В. П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

25.02.2019 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 174442 грн 29 коп. і 50000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач безпідставно затримав виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2017, яким його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 01.03.2017 по 08.01.2019, що вважається вимушеним прогулом і дає підстави для стягнення за цей час середнього заробітку та моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав.

У судовому засіданні представник позивача пред'явлений позов підтримала та наполягала на його задоволенні; представник відповідача позов не визнав, пославшись на те, що в період з 01.03.2017 по 29.11.2018 виконання рішення апеляційного суду про поновлення позивача на роботі було зупинено ухвалою судді касаційної інстанції, а тому вказаний період не може вважатися вимушеним прогулом.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2017 (цивільна справа № 750/137/16-ц) позивача поновлено на роботі в державному підприємстві «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» на посаді директора науково-дослідного інституту стандартизації; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2015 по 15.02.2017 в сумі 117970 грн 95 коп. і 50000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди (а.с. 13-20).

Виконуючи рішення апеляційного суду, 16.02.2017 відповідач видав наказ № 24-к про поновлення позивача на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 22).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2017 зупинено до закінчення касаційного провадження у справі (а.с. 21).

На виконання цієї ухвали, 15.03.2017 відповідач видав наказ № 40-к, яким зупинив дію наказу від 16.02.2017 № 24-к «Про поновлення на роботі». Вказаний наказ був визнаний таким, що втратив чинність з 29.11.2018 на підставі наказу відповідача від 08.01.2019, в зв'язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 29.11.2018, якою рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2017 залишено в силі та поновлено його виконання (а.с. 23-28).

Суд констатує, що період невиконання відповідачем рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15.02.2017 про поновлення позивача на роботі з 01.03.2017 по 29.11.2018 включно не вважається вимушеним прогулом з вини відповідача, оскільки в цей період виконання рішення апеляційного суду було зупинено судом касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 328 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення ухвали.

За таких обставин, посилання позивача на статтю 236 КЗпП Української РСР, як на підставу стягнення середнього заробітку за час затримки виконання, є помилковим, оскільки в цьому випадку затримка виконання рішення відбулася не внаслідок винних дій відповідача, а на підставі судового рішення, що виключає відповідальність відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, пред'явлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев