Справа № 165/1044/18 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/269/19 Категорія: 25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Нововолинське АТП 10708» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Нововолинське АТП 10708» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд до ТзДВ «Нововолинське АТП 10708» із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 10 вересня 1979 року він отримав каліцтво внаслідок дорожно-транспортної пригоди, яку скоїв водій автобуса, що належав відповідачу. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 15 грудня 1983 року йому встановлено 100 % втрати професійної працездатності безстроково. Позивач зазначав, що відшкодування шкоди отримує на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 грудня 2017 року, згідно з яким відповідач проводить йому щомісячні виплати на відшкодування шкоди в розмірі 3943,50 грн., починаючи з 01.09.2017 року.

Також позивач вказує на те, що в Україні неодноразово збільшувався розмір мінімальної заробітної плати, відповідачем перерахунок розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати не проводився, а тому вважає, що має бути збільшено суму коштів, які вже стягуються з відповідача на його користь у рахунок відшкодування втрати працездатності.

У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути з ТзДВ "Нововолинське АТП 10708" на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва одноразово 68143,68 грн. за період з 01.01.2017 року по 31.04.2018 року включно, а з 01 травня 2018 року - щомісячне відшкодування в розмірі по 9148,92 грн. втраченого ним заробітку.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ТзДВ "Нововолинське АТП 10708" в користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди внаслідок каліцтва одноразово 68143 грн. 68 коп. за період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2018 року, та починаючи з 01 травня 2018 року вирішено стягувати щомісячно відшкодування в розмірі 9148 грн. 92 коп. втраченого ним заробітку. Стягнуто з ТзДВ "Нововолинське АТП 10708" в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТзДВ "Нововолинське АТП 10708" подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, необгрунтованим, вказує, що судом неправильно оцінено докази, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи. В апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що судом неправильно зазначено про незаперечення ним щодо стягнення в користь позивача щомісячного відшкодування втраченого заробітку. Судом не обгрунтовано відмову у прийнятті аргументів відповідача, зазначених у відзиві, доповненні на відзив та в клопотаннях. Також апеляційна скарга мотивована тим, що судом повторно враховано період з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р., за який судовим рішенням від 13.12.2017 р. вже стягнуто відповідні суми, а також, що на даний час відшкодування втраченого заробітку в сумі 3943,50 грн відповідає заробітку за професією, яку займав позивач до каліцтва - формувальника. Відповідач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збільшення розміру мінімальної заробітної плати є підставою для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період починаючи з 01.01.2017 р до 30.04.2018 р.

Однак повністю погодитися з висновками суду колегія суддів не може з огляду на таке.

Згідно із ст.1187 ЦК України відповідач, як власник, що володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі, зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Як встановлено судом, 10 вересня 1979 року позивач ОСОБА_1 отримав каліцтво внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку скоїв водій автобуса, належного відповідачу.

Висновком судово-медичних експертів №5 від 15 грудня 1983 року встановлено, що в результаті отриманої травми ОСОБА_1 втратив очне яблуко, замість якого вставлений скляний протез, має повну втрату слуху на ліве вухо і помірне порушення прикусу та акту жування через неправильне зростання перелому верхньої щелепи, що тягне втрату загальної працездатності в розмірі 80 % і професійної - 100 % ( а.с. 7-10).

Згідно з рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 серпня 2016 року відповідача зобов'язано проводити виплати ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я у розмірі 3585,01 грн щомісячно, обчисленої на підставі розміру мінімальної заробітної плати 1450 грн.

За рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 13 грудня 2017 року відповідач ТзДВ "Нововолинське АТП 10708" проводить виплати позивачеві на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я в розмірі 3943,50 грн. щомісячно, обчисленої на підставі розміру мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином, у відповідності до ст. 1208 ЦК України підставами збільшення розміру відшкодування шкоди є:- підвищення вартості життя (що тягне за собою індексацію отриманих виплат);- збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору належить встановити, у зв'язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а саме: чи у зв'язку зі збільшення вартості життя, чи у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. У разі заявлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з'ясуванню, як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати згідно із займаною посадою на час завдання шкоди, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і залежно від встановлених обставин, необхідно зробити висновок щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-42520св13 від 25.12.2013 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з вимогою про здійснення перерахунку щомісячного відшкодування шкоди за правилами частини 2 статті 1208 ЦК України, виходячи з підвищення мінімальної заробітної плати. Задовольняючи такі вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що розмір відшкодування позивачу було призначено з мінімальної заробітної плати, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення частини 2 статті 1208 ЦК України. З даними висновками апеляційний суд погоджується та вважає їх обгрунтованими.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.

Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суду при визначенні розміру відшкодування втраченого заробітку позивачу слід було виходити саме із середнього місячного заробітку (доходу) працівника за посадою формувальника Нововолинського ливарного заводу 3-го розряду не заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 455 ЦК Української РСР 1963 року (чинної на час виникнення права позивача) у разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності.

За статтею 465 цього ж Кодексу відшкодування за шкоду, пов'язану зі зменшенням працездатності потерпілого, провадиться щомісячними платежами.

Аналогічні за змістом вимоги щодо обов'язку фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, передбачені статтею 1195 ЦК України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Із системного аналізу ст. 1195 ЦК України вбачається, що мінімальна заробітна плата є найменшою розрахунковою величиною, яка застосовується при розрахунку розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку, що підлягає відшкодуванню.

Між тим, на момент заподіяння позивачу шкоди та визначення розміру відшкодування (1979 рік) законодавством не було передбачено таке поняття як «мінімальна заробітна плата».

Вперше «мінімальна заробітна плата» запроваджена Законом Української РСР «Про підвищення соціальних гарантій для трудящих» № 1280-XII від 3 липня 1991 року. Тлумачення цього поняття було надано Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР.

У контексті норми статті 1208 ЦК України під поняттям «мінімальна заробітна плата» слід розуміти законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану роботу, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці, обсяг робіт (редакція від 24.03.1995 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»), а наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати переглядається від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів послуги. Отже, підвищення вартості життя враховується при встановленні мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати щороку встановлюється Верховною Радою України відповідно до Закону.

Судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати за спірний період змінювався та зростав.

Також встановлено, що з 01.12.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати було визначено в сумі 1600 грн, з 01.01.2017 р. і до 31.12.2017 р.- 3200 грн, а з 01.01.2018 р.- 3723 грн.

Отже, при визначенні розміру відшкодування шкоди ОСОБА_1 суд правильно застосував мінімальну заробітну плату як розрахункову величину.

Враховуючи, що спірні правовідносини з відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я позивачу, є триваючими, продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, колегія суддів вважає, що до цих правовідносин підлягають застосовуванню положення частини 2 статті 1208 ЦК України, які спрямовані на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування завданої шкоди, та які судом вірно застосовано.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги позивача про збільшення розміру відшкодування шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка є найменшою розрахунковою величиною, що застосовується при розрахунку розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва заробітку, відповідають верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обгрунтованими покликання в апеляційній скарзі на безпідставність стягнення одноразово відшкодування заподіяної шкоди в сумі 68143,68 грн з урахуванням періоду, який минув - з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р. з огляду на таке.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 13.12.2017 р. ухвалено стягнути з відповідача відшкодування шкоди внаслідок каліцтва одноразово 3226,41 грн за період з 01.12. 2016 р. по 01.09.2017 р., та починаючи з 01.09. 2017 р. стягувати щомісячно на відшкодування шкоди в розмірі 3943,50 грн втраченого ним заробітку.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн, а коефіцієнт росту заробітної плати становить 2,0 (3200:1600).

Оскільки рішенням суду від 13.12.2017 р., яке не оскаржено та набрало законної сили, вже з відповідача на користь позивача стягнуто одноразово на відшкодування шкоди 3226,41 грн за період з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р., тому в цій частині вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Разом з тим, даним рішенням суду визначено стягувати з 01.09.2017 р. щомісячно на відшкодування шкоди по 3943,50 грн втраченого ОСОБА_1 заробітку.

Отже, розмір відшкодування шкоди за період з 02.09.2017 р. по 31.12.2017 року повинен становити 15 642,55 грн. із розрахунку: 3943,50 грн х 2=7887 грн.; 7887 грн. х 4 міс.=31548 грн; 31548 грн - 15774 грн= 15774 грн; 15774 грн - 131,45 грн.(за 1 день -01.09.2017 р.) = 15 642,55 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01.01.2018 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 грн, отже судом вірно визначено коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати - 1,16 (3723:3200).

Таким чином, розмір відшкодування за період з 01.01.2018 р. по 30.04.2018 р. з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та коефіцієнту 1,16 становить 20821,68 грн із такого розрахунку: 7887 грн х 1,16=9148,92 грн; 9148,92 грн х 4 міс.= 36595,68 грн; 36595,68 грн - 15774 грн.= 20 821,68 грн.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що за період з 02.09.2017 р. по 30.04.2018 року всього не доплачено позивачу 36464,23 грн, із такого розрахунку: 20821,68 грн (за період з 02.09.2017 р по 31.12.2017 р.) + 15642,55 грн (за період з 01.01.2018 р. по 30.04.2018 р.), та починаючи з 01.05.2018 р. слід стягувати щомісячно відшкодування в розмірі 9148,92 грн. втраченого ним заробітку.

З огляду на збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 р. і з 01.01.2018 р. та встановленого в судовому порядку обов'язку відповідача щодо відшкодування позивачу заробітку внаслідок втрати ним працездатності з вини відповідача, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та висновки суду першої інстанції є частково обгрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши судове рішення Нововолинського міського суду від 13.12.2017 р., колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення не відповідає вимогам закону в частині періоду та розміру одноразово стягнутої суми відшкодування шкоди.

Суд у даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, однак не врахував наявне судове рішення, в результаті чого помилково ухвалив рішення, яке не у повній мірі відповідає вимогам процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду в решті оскаржуваного рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору місцевий суд не в повній мірі взяв до уваги вказані норми чинного законодавства та обставини справи, що призвело до частково неправильного вирішення спору, а тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 263, 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Нововолинське АТП 10708» задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2018 року в даній справі змінити, виклавши перший і другий абзаци резолютивної частини рішення в такій редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Нововолинське АТП 10708" в користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди внаслідок каліцтва одноразово 36464 (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 23 коп. за період з 02 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року, та починаючи з 01 травня 2018 року стягувати щомісячно відшкодування в розмірі 9148 грн. 92 коп. втраченого ним заробітку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді