Номер провадження: 22-ц/813/1850/19
Номер справи місцевого суду: 511/922/18
Головуючий у першій інстанції Панчук А.І
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2018 року у складі судді Панчук А.І.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, посилаючись на те, що з 26 жовтня 2002 року по 12 лютого 2008 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 12 лютого 2008 року по лютий місць 2018 року позивачка та відповідач проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки спільного життя у сторін не склалося, з лютого місяця 2018 року вони припинили шлюбні стосунки.

За час проживання із відповідачем до реєстрації шлюбу, у зареєстрованому шлюбі та проживанні однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони за спільні кошти придбали наступне майно: - квартиру АДРЕСА_1, яка була продана позивачем ОСОБА_6 та на спільні кошти, отримані від продажу вищевказаної квартири вони із відповідачем, придбали житлову квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 17 червня 2011 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2136, яка оформлена на ОСОБА_3

Позивачка вважає, що придбана квартира під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є їхньою сумісною власністю, 1/2 частина якої належить їй, на підставі чого, просила суд встановити факт сумісного проживання її з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 12 лютого 2008 року по лютий місяць 2018 року визнати житлову квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,80 кв.м., житловою площею 38,70 спільною сумісною власністю та поділити між нею та відповідачем, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частини житлової квартири АДРЕСА_2, загальною площею 67,80 кв.м., житловою площею 38,70 яка складається із: 1 - коридора, площею 5,10 кв.м, 2 - коридора, площею 4,20 кв.м., 3 - туалета, площею 1,20 кв.м., 4 - ванної, площею 2,40 кв.м., 5 - кладовки, площею 1,00 кв.м., 6 - кухні, площею 9,70 кв.м., 7 - житлової кімнати, площею 12,40 кв.м., 8 - житлової кімнати, площею 16,60 кв.м., 9 - житлової кімнати, площею 7,80 кв.м., 10 - лоджії, площею 3,40 кв.м., 11 - лоджії, площею 4,00 кв.м., іншу 1/2 частину вказаного майна залишити у власності відповідача, а також стягнути на її користь з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна задоволений. Встановлений юридичний факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 12.02.2008 року по лютий місяць 2018 року. Визнано житлову квартиру АДРЕСА_5 яка складається з загальної площі 67,8 кв.м., житлової площі 38,7 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частини квартири (без виділення долей в натурі) за адресою: АДРЕСА_7 яка складається з загальної площі 67,8 кв.м., житлової площі 38,7 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/2 частини квартири (без виділення долей в натурі) за адресою: АДРЕСА_6 яка складається з загальної площі 67,8 кв.м., житлової площі 38,7 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що проживання в одній квартирі жодним чином не свідчить про наявність у сторін усталених відносин, що притаманні подружжю та наміру створити сім'ю, оскільки проживали вони окремо (в різних приміщеннях квартири - жилих кімнатах), спільного господарства не вели, спільного побуту не мали, взаємні права та обов'язки не виконували, сімейних стосунків не підтримували, в зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_4 зазначає, що твердження відповідача про те, що спірна квартира була придбана ним за кошти, які належали йому на особисто не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджені жодними доказами, оскільки спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти, після продажу квартири АДРЕСА_1, та за кошти надані позивачці її матір'ю, рішення суду винесено з дотриманням всіх вимог процесуального права та з застосуванням норм матеріального права та в повній мірі відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 26 жовтня 2002 року по 12 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

12 лютого 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

З 12 лютого 2008 року по лютий місяць 2018 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу.

У зареєстрованому шлюбі сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження, серії НОМЕР_1 виданим 21 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області.

У період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження, серії НОМЕР_2 виданим 16 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, батьківство якого ОСОБА_3 не оспорював.

За час проживання з відповідачем до реєстрації шлюбу, у зареєстрованому шлюбі та проживанні однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 20,10.

На спільні кошти, отримані від продажу казаної квартири сторони придбали квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,80 кв.м., житловою площею 38,70, що підтверджується договором купівлі-продажу житлової квартири, посвідченим 17 червня 2011 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2136, яка оформлена на ОСОБА_3

Також судом був встановлений факт, який ніким із сторін не оскаржувався, що майно набуте відповідачем в період, коли позивачка продала свою власну квартиру і через малий проміжок часу ОСОБА_3 (на другий день, тобто 17.06.2011 року) придбав (оформив) на себе вказану квартиру.

Тобто факт сумісного проживання та факт придбання в цей період квартири встановлений судом на підставі наданих доказів.

Також судом були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 - мати ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - мати відповідача, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які пояснили, що подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали в квартирі АДРЕСА_9, яка була оформлена на ОСОБА_4, після розірвання шлюбу сторони примірилися та проживали разом, згодом квартира була продана та придбана квартира по АДРЕСА_8, яка була оформлена на ОСОБА_3

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу був доведений під час розгляду справи, також встановлено, що придбана позивачем та відповідачем спірна квартира під час їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є їх спільною сумісною власністю та позивачу належить 1/2 її частина.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_13, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем були надані не спростовані докази законності та обґрунтованості позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, щопроживання в одній квартирі жодним чином не свідчить про наявність у сторін усталених відносин, що притаманні подружжю та наміру створити сім'ю, оскільки проживали вони окремо (в різних приміщеннях квартири - жилих кімнатах), спільного господарства не вели, спільного побуту не мали, взаємні права та обов'язки не виконували, сімейних стосунків не підтримували, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт сумісного проживання та факт придбання в цей період квартири встановлений судом на підставі наданих доказів, а також тим, що у період проживання сторін без реєстрації шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківство якого ОСОБА_3 не оспорював, що свідчить про близькі стосунки у той час та проживання разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Також ОСОБА_3 не надав до суду на спростування доводів позовних вимог жодного доказу, а саме не спростований факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та не доведено, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

РішенняМалиновського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк