Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 461/8700/17

провадження № 61-1827св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2018 року в складі судді: Стрельбицького В. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, яка була його бабою. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 була матір'ю його батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_7 заповіту не складала. 31 жовтня 2017 року позивач звернувся до Першої Львівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де йому повідомили, що він пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини. Однак, для отримання спадщини він не зміг звернутися у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк, оскільки з 2011 року по цей час постійно проживає в Італії у м. Ліссоне. У 2016 року він одружився та його дружина чекала народження їх дитини, в зв'язку із чим перебуває на обліку в медичній установі. Йому не було відомо про наявність спадкового майна, яке залишила після себе ОСОБА_7 Його батьки розлучились, коли йому було п'ять років і він разом з мамою проживав у м. Тернополі. З батьком та бабою, які проживали у м. Львові, він майже не підтримував жодних зв'язків, оскільки його батьки були в неприязних відносинах.

ОСОБА_4 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, строком на 3 місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2018 року залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши фактичні обставини. Причини щодо поважності пропуску строку, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а саме постійне проживання в Італії, очікування народження дитини, відсутність відомостей про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_7, не свідчать про наявність об'єктивних, непереборних обставин, за яких він не міг подати заяву про прийняття спадщини.

Аргументи учасників справи

У січні 2019 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 засобами поштового зв'язку подав касаційну скаргу,в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наведені ОСОБА_4 причини (проживання та робота в Італії, незадовільний стан вагітної дружини) щодо пропуску строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 є об'єктивними та такими, що пов'язані з істотними труднощами для нього. Суди не врахували принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує на необхідність застосування висновків зроблених у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

У березні 2019 року ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що ОСОБА_4 не цікавився станом здоров'я ні батька, ні баби, на похорони батька не приїжджав. У позивача не існувало перешкод відправити заяву про прийняття спадщини поштою. Акцентує увагу на тому, що на запит суду отримана відповідь Державної прикордонної служби про те, що ОСОБА_4 не перетинав кордон України.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 11 січня 2017 року померла ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8, який був сином ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_4

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві приватної власності належало по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на все спадкове майно (квартиру), оскільки після смерті сина вона її прийняла, але не оформила.

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, батько позивача ОСОБА_8 помер, відтак його син ОСОБА_4 набув право на спадкування за правом представлення.

11 квітня 2017 року ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги після смерті матері та рідна сестра батька позивача, звернулася в Першу львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

04 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернулася в Першу Львівську нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, цього ж дня видано свідоцтво про право на спадщину за законом та проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на спірну квартиру та внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03 жовтня 2017 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся позивач ОСОБА_4

Суди встановили, що причини щодо поважності пропуску строку, якими позивач підтверджує позовні вимоги, а саме постійне проживання в Італії, очікування народження дитини, відсутність відомостей про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_7, не свідчать про наявність об'єктивних, непереборних обставин, за яких він не міг подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.

Встановивши, що відсутні підстави для визначення додаткового строку, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц зроблено висновок, що «шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 04 лютого 2017 року, а позов до суду вони пред'явили 15 лютого 2017 року, тобто пропущений ними строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов'язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності».

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про необхідність застосування висновків зроблених у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, оскільки вони були зроблені за інших фактичних обставин, а саме при незначному пропуску строку на прийняття спадщини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель