Номер провадження 22-ц/804/1125/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б.. ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом: ОСОБА_3 Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди ( суддя Хаустова Т. А. повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року)

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна за представництвом: ОСОБА_3 Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом: ОСОБА_3 Донецької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення моральної шкоди відмовлено у звязку з відсутністю підстав.

Не погодившись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що рішення суду є незаконним, ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Суд не розглянув справу в межах заявлених ним вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Суд не встановив чи мав він, як громадянин та адвокат, що здійснює свою професійну діяльність, право звернутись до прокурора Донецької області із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та якщо «так», якими нормами права таке право йому гарантовано.

Суд не встановив чи відповідало його звернення до прокурора Донецької області вимогам статті 214 КПК України про склад інформації, необхідної для її внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Також суд першої інстанції не встановив чи мав прокурор Донецької області повноваження реєстратора Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд першої інстанції не встановив чи була відповідь прокурора Донецької області на його звернення обґрунтованою, чи була вона надана в установлений статтею 214 КПК України строк, які факти встановлено прокурором при розгляді мого звернення та на підставі яких обєктивних даних чи правильно прокурор застосував норми права при розгляді його звернення.

Суд проігнорував його вимогу захистити його право отримати від прокуратури Донецької області обґрунтовану відповідь на його звернення в установлений строк, оскільки вимога ґрунтувалась на положеннях статті 40 Конституції України, яка гарантує йому право отримати не будь-яку відповідь, а саме обґрунтовану відповідь та у визначений законом строк.

Судом не встановлено чи відповідали діяння прокурора вимогам статей 19, 40 Конституції України та статті 214 КПК України.

Також оскаржуване рішення в порушення статті 265 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не містить мотивовану оцінку наданому ним доказу на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань показам свідка ОСОБА_2 та висновку чи були і ким порушені не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси , за захистом яких мало місце звернення до суду.

Суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми права, які не підлягали застосуванню, а саме статті 1-3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» та частини 1,2 ст.1176 ЦК України , бо він не є незаконно засудженою особою; статті 15,45 Закону України «Про прокуратуру», бо він не намагався притягнути прокурора до дисциплінарної відповідальності, оскільки сплив строк для цього; статті 303, 207 КПК України, бо він не оскаржує дії прокурора як потерпілий та його представник; рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року №2-рп/2016, бо питання не стосуються обставин справи; висновки Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року, заява №42527/98, параграф 44 у справі «ОСОБА_4 Ганс-Адамс II проти Німеччини», по обраному ним правового засобу захисту є загальним для всіх в Україні в порядку цивільного судочинства, стосується обставин, які відбулись до початку кримінального провадження до внесення відомостей до ЄРДР.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 134 028,00 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із Заявою - повідомленням до ОСОБА_3 Донецької області, щодо притягнення до кримінальної відповідальності слідчої Краснолиманського Відділу Головного управління національної поліції України в Донецькій області ОСОБА_5 за службову недбалість, яка полягала у не складанні в розумний строк неповідомлення про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за наявності достатніх доказів їх вини у скоєнні кримінального правопорушення про досудовому розслідуванні кримінальних проваджень №0003374 від 30 грудня 2015 року та № 0000074 від 27 січня 2016 року, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_8, як потерпілій у зазначених кримінальних провадженнях шляхом позбавлення можливості подати цивільний позов у кримінальній справі на суму понад 300000,00 грн. (а.с. 5).

06 жовтня 2016 року за № 1306-12 заступником Прокурора Донецької області Ромасько В.О. було розглянуто Заяву - повідомлення, ОСОБА_2, з приводу притягнення до кримінальної відповідальності слідчої СВ Лиманського ВП Словянського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 за фактом не складання останньою у розумні строки повідомлень про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рамках кримінальних проваджень №0003374 та №0000074 та надано відповідь, у якій він зазначив, що положення ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України зобов'язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме позивачем не доведено, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності він зазнав моральних страждань, а також не надав належних доказів, які б свідчили про те, що протиправні дії чи бездіяльність взагалі мали місце, негативні наслідки, що вплинуло на зміну звичайного способу життя позивача, не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, не представлено доказів на підтвердження ним обставин, тобто, жодних доказів, у розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України в обґрунтування вказаних обставин позивачем не надано.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор Донецької області Бондаренко Є.В., не пізніше 24 годин після подання Заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не вніс, розслідування обставин, викладених у Заяві-повідомленні від 09 вересня 2016 року не розпочав, Витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику ОСОБА_2 не надав, чим порушив ОСОБА_9 в частині прийнятого на себе зобовязання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.

Заступник Прокурора Донецької області Ромасько В.О., всупереч вимогам ч.4 ст. 214 КПК України, в ОСОБА_3 Донецької області від 06 жовтня 2016 року № 1306-12, повідомив про прийняте ним рішення про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей за Заявою про кримінальне правопорушення від 09 вересня 2016 року.

Зазначає, що цей факт підтверджується листом ОСОБА_3 Донецької області від 06 жовтня 2016 року № 1306-12 та Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року №1-кс/263/6195 по справі №263/11863/16-к.

Вважає, що Держава Україна за представництвом Прокурора Донецької області Бондаренко Євгена Вікторовича та заступника Прокурора Донецької області Ромасько Віталія Олександровича порушила його право, гарантоване статтею 40 Конституції України, а саме: що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України строк, а також тими ж діяннями Держава Україна порушила його право, гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спричинена ОСОБА_2, бездіяльністю відповідача моральна шкода у розмірі 134028,00 грн. полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та у звязку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим

Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, яка встановлена судовими рішеннями, позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сам факт невнесення прокурором Донецької області відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, оскільки підстави для задоволення позову за вимогами ст. 1176 ЦК України відсутні, а доказів на підтвердження моральної шкоди зазначеної бездіяльності не надано. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Доводи про те, що суд не встановив чи мав позивач як громадянин та адвокат, що здійснює свою професійну діяльність, право звернутись до прокурора Донецької області із заявою- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та якщо «так» якими нормами права таке право йому гарантовано; чи відповідало його звернення до прокурора Донецької області вимогам статті 214 КПК України про склад інформації, необхідної для її внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань, чи мав прокурор Донецької області повноваження реєстратора Єдиного реєстру досудових розслідувань, чи була відповідь прокурора Донецької області на його звернення обґрунтованою, чи була вона надана в установлений статтею 214 КПК України строк, які факти встановлено прокурором при розгляді мого звернення та на підставі яких обєктивних даних чи правильно прокурор застосував норми права при розгляді його звернення, є необґрунтованими, так як судом розглянуті позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог.

Звернення до прокуратури було з приводу притягнення до кримінальної відповідальності слідчого Буряк К.З., яка під час проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням №0003374 від 30 грудня 2015 року та №0000074 від 27 січня 2016 року не вчинила необхідних слідчих та процесуальних дій з розслідування особливо тяжкого злочину, не внесла відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Моральна шкода обґрунтовувалася бездіяльністю прокурора щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про вчинене кримінальне правопорушення. Зазначені позовні вимоги і були розглянуті судом першої інстанції.

Інших позовних вимог не заявлялось.

Посилання в мотивувальній частині рішення суду на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду»

є зайвим, однак це не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2019 року.

ОСОБА_10 Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

ОСОБА_1