АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2019 року

м. Чернівці

справа № 727/10090/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач Чернівецька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 3 грудня 2018 року),

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме:

- на земельну ділянку розміром 0,0148 га, яка розташована по АДРЕСА_5, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, вартістю 39 890 гривень;

- на 2/3 частки земельної ділянки розміром 0,0486 га, яка розташована по АДРЕСА_1, вартістю 129 890 гривень.

Посилався на те, що позивач є спадкоємцем після смерті його батьків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5, яким на праві власності належало вказане вище нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2018 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що в позовній заяві не зазначено належних відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Позивачем також не було надано доказів, які підтверджують те, що земельна ділянка площею 0,0148 га була сформована та визначена як об'єкт цивільних прав та право власності на таку земельну ділянку було зареєстровано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що земельна ділянка площею 0,0148 га була набута спадкодавцями у власність разом з квартирою №2 по АДРЕСА_1.

Оскільки позивачу належить на праві власності дві квартири з трьох у триквартирному будинку АДРЕСА_1, то він має право на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0486 га, з цільовим призначенням для обслуговування вказаного будинку, що виключає порушення прав ОСОБА_6

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 продали свою квартиру спадкодавцям позивача, а отже не мають прав щодо спірних земельних ділянок.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_1 Його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 березня 1998 року серії НОМЕР_1 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 червня 2013 року серії НОМЕР_2 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 3 квітня 2013 року серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 15 травня 2013 року №159 встановлено піклування над неповнолітньою дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначено ОСОБА_10 піклувальником на позивачем (а.с.17).

До 2015 року позивач був зареєстрованим в АДРЕСА_1, а з 23 вересня 2015 року по даний час проживає в гуртожитку по вулиці М.Лукаша, 2 в місті Львів, оскільки у 2015 році став студентом Національного університету «Львівська Політехніка», що підтверджується копією паспорта позивача, довідками №378 від 1 грудня 2017 року та №ІГДІ-55 від 6 грудня 2017 року (а.с.8,11,12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер рідний брат позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 листопада 2016 року серії НОМЕР_4 (а.с.15).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року у справі №727/12660/17 визнано за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1; 3/4 частки квартири АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 0,0175 га, яка розташована по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.18-21).

Пунктом 45.1. рішення 7 сесії XXIV скликання Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року передано ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які проживають АДРЕСА_1, безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0148 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Пунктом 45.3. вищезазначеного рішення земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0486 га передано ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (неповнолітня) в спільну власність з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_1

Відповідно до п.45.5 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року зобов'язано ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виготовити Державний акт на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 (а.с.22-25).

Згідно з договором купівлі-продажу від 14 серпня 2003 року ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продали ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_3. (а.с.29-30).

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виконали п.45.5 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року та не виготовили державний акт на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1, тому і не продали ОСОБА_14 земельну ділянку по вказаній адресі.

З державного акту від 16 листопада 1999 року серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_3 був співвласником земельної ділянки площею 0,0486 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.33).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 118 ЗК України визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом частини дев'ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно частини 1 статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду земельну ділянку.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Таку правову позицією, Верховний Суд виклав у своїй постанові від 18 березня 2019 року у справі №343/1048/17.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, про те, що спадкодавці за життя не оформили у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0148 га, тому вона не є об'єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,0148 га, яка розташована по АДРЕСА_1 спадкодавцям ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власність не передавалась. Вказані особи технічну документацію на вказану земельну ділянку не виготовляли, правовстановлюючі документи на це нерухоме майно не отримували, не реєстрували право власності на земельну ділянку.

Чернівецький апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що до участі у справі в якості відповідачів слід було залучити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким відповідно до пунктів 45.1 та 45.3 рішення 7 сесії XXIV скликання Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року були передані у спільну власність спірні земельні ділянки площею 0, 0148 га та площею 0,0486 га .

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що згідно пунктом 45.1. рішення 7 сесії XXIV скликання Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, було передано безоплатно у спільну сумісну власність спірну земельну ділянку площею 0,0148 га, яка розташована по АДРЕСА_1 і вони набули право власності на цю земельну ділянку. В порядку статті 120 ЗК України, згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 14 серпня 2003 року, який був укладений між ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_8 як продавцями та ОСОБА_14 як покупцем, вказана вище земельна ділянка перейшла у власність останньої. Після смерті ОСОБА_14 вказана квартира та земельна ділянка в порядку спадкування переходила у власність ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1

Зокрема позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, виготовляли технічну документацію на вказану земельну ділянку, земельна ділянка виділялась їм в натурі на місцевості і вони отримували правовстановлюючі документу на це нерухоме майно.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6, як власника квартири АДРЕСА_4 не слід залучати до участі у справі в якості відповідача, оскільки позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0486 га, яка розташована за вищевказаною адресою. а тому права вказаної особи не будуть порушені.

Ухвалюючи рішення у справі по суті суд вирішить питання про права та обов'язки ОСОБА_6, як власника квартири АДРЕСА_4 щодо земельної ділянки площею 0,0486 га, на якій розташований вказаний будинок в тому числі щодо розміру його частки у спірній земельній ділянці.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_13, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не слід залучати до участі у справі в якості відповідачів.

Ухвалюючи рішення в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, площею 0,0148 га, яка розташована по АДРЕСА_1 суд вирішить питання про права ОСОБА_17, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на отримання у власність вказаної земельної ділянки відповідно до пункту 45.5 рішення Чернівецької міської ради №123 від 26 грудня 2002 року, яке на даний час є чинним.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 10 квітня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна