Справа №705/174/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Умань Черкаської області

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Кормана О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в :

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2016 року у справі № 705/6550/16-к (1-кп/705/124/16), задоволено повністю цивільний позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн. Відповідно до виконавчого листа Уманського міськрайонного суду Черкаської області виданого 29.07.2016 року по справі № 705/6550/16к (1-кп/705/124/16) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн., вищевказаний вирок суду набрав законної сили - 22.07.2016 року.

Постановою головного державного виконавця Уманського MB ДВС Головного ТУЮ у Черкаській області Тицькун С.В. від 03.08.2016 року відкрито виконавче провадження № 5І846410 з виконання виконавчого листа № 705/6550/16к (1-кп/705/124/16) виданого 29.07.2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 213940 грн. Проте, станом на момент звернення до суду з даною позовною заявою, боржник ОСОБА_3 не виконала вирок суду, а тому, вищевказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні Уманського MB ДВС Головного ТУЮ у Черкаській області

Листом Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 23.11.2018 року № 22526-4, йому, як стороні виконавчого провадження повідомлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження № 51846410 при примусовому виконанні виконавчого листа стягнуто та перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 боргу в сумі 9295,10 грн.

Крім того, 05.10.2016 року, тобто в період примусового виконання, ПАТ HACK «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. на його ім'я, що підтверджується заявою на видачу готівки ПАТ КБ «Правекс-Банк» № 4 від 05.10.2016 року. Тобто, ПАТ HACK «Оранта» здійснило виплату йому страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн., яким частково відшкодовано матеріальну шкоду, завдану його майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 має грошове зобов'язання перед позивачем ОСОБА_1 Оскільки відповідач ОСОБА_3 порушила грошове зобов'язання з виплати відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн. на користь позивача, а вищевказані суми часткового відшкодування матеріальної шкоди свідчать про прострочення виконання грошового зобов'язання - у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до статті 625 ЦК України.

З урахуванням часткового виконання грошового зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9295,10 грн., отриманого від ПАТ HACK «Оранта» страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн. та відповідних періодів прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач ОСОБА_3 за період прострочення з 23.07.2016 року по 23.11.2018 року зобов'язана сплатити три проценти річних в сумі - 11 501,70 грн. та за період прострочення з серпня 2016 року по листопад 2018 року (включно) зобов'язана сплатити інфляційні втрати в сумі - 46 673,12 грн.

З огляду на викладене, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання з боржника ОСОБА_3

Просив: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) три проценти річних в сумі 11501,70 грн., від простроченої суми грошового зобов'язання; стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) інфляційні витрати в сумі 46673,12 грн., від простроченої суми грошового зобов'язання; розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Ухвалою судді від 31.01.2019 року, після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, у справі відкрите спрощене позовне провадження, вирішено розгляд справи по суті провести 04.03.2019 року без виклику сторін, а також роз'яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред'явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

04.03.2019 року суддею було встановлено, що розгляд справи по суті провести неможливо, так як існують обставини, які перешкоджають прийняттю судового рішення та ухвалою від 04.03.2019 року продовжено строк розгляду справи № 705/174/19 (провадження 2/705/1110/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання. Розгляд справи по суті вирішено провести 04.04.2019 року без виклику сторін. Роз'яснено відповідачу, що строк п'ятнадцять днів, протягом якого він має право подати відзив на позовну заяву в порядку, який було роз'яснено відповідачу, відраховується з дня вручення йому копії ухвали судді від 31.01.2019 року. Роз'яснено позивачу та відповідачу, що строки для подання відповіді на відзив та заперечень після отримання відповіді на відзив, а також строки вчинення інших процесуальних дій, залишаються тими ж, що були визначені суддею в ухвалі від 31.01.2019 року.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали судді про відкриття провадження у справі від 31.01.2019 року, примірник позовної заяви та ухвалу від 04.03.2019 року про продовження строку розгляду справи 19.03.2019 року. Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2016 року по справі № 705/6550/16-к (1-кп/705/124/16) визнано ОСОБА_2 винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 4250 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 гривень. Вказаний вироку суду набрав законної сили 22.07.2016 року.

На підставі вказаного вище вироку суду 29.07.2016 року було видано виконавчий лист № 705/6550/16-к (1-кп/705/124/16) про стягнення з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн. та заявою від 02.08.2016 року було пред'явлено виконавчий лист до примусового виконання Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51846410 від 03.08.2016 року.

На виконання зазначеного судового рішення Уманським МВ ДВС в процесі його примусового виконання стягнуто та перераховано з відповідача (боржника) ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг в сумі 9295,10 грн. Залишок нестягнутої суми боргу становить 204644,90 грн. Перерахування коштів в сумі 9295,10 грн. на користь стягувача ОСОБА_1 підтверджується платіжними дорученнями:

- платіжне доручення № 5301 від 23.09.2016 року - сума 452,69 грн.,

- платіжне доручення № 5775 від 13.10.2016 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 6400 від 18.11.2016 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 157 від 09.02.2017 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 159 від 09.02.2017 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 1232 від 03.03.2017 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 1722 від 05.04.2017 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 2597 від 10.05.2017 року - сума 273,03 грн.,

- платіжне доручення № 4380 від 06.07.2017 року - сума 276,03 грн.,

- платіжне доручення № 5103 від 09.08.2017 року - сума 276,03 грн.,

- платіжне доручення № 5107 від 09.08.2017 року - сума 276,03 грн.,

- платіжне доручення № 6719 від 26.10.2017 року - сума 597,51 грн.,

- платіжне доручення № 7245 від 07.11.2017 року - сума 276,03 грн.,

- платіжне доручення № 8084 від 07.12.2017 року - сума 276,03 грн.,

- платіжне доручення № 8400 від 20.12.2017 року - сума 552,06 грн.,

- платіжне доручення № 4144 від 02.07.2018 року - сума 2727,30 грн.

Зазначене підтверджується листом № 22526-4 від 23.11.2018 року старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Тицькун С.В. та копіями платіжних доручень.

05.10.2016 року, тобто в період примусового виконання Уманським МВ ДВС виконавчого листа № 705/6550/16-к (1-кп/705/124/16), виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 29.07.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн., ПАТ HACK «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн. на ім'я ОСОБА_1, що підтверджується заявою на видачу готівки ПАТ КБ «Правекс-Банк» № 4 від 05.10.2016 року. Тобто, ПАТ HACK «Оранта» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн., яким частково відшкодовано матеріальну шкоду, завдану його майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 має грошове зобов'язання перед позивачем ОСОБА_1 Оскільки відповідач ОСОБА_3 порушила грошове зобов'язання з виплати відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн. на користь позивача, а вищевказані суми часткового відшкодування матеріальної шкоди свідчать про прострочення виконання грошового зобов'язання - у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до статті 625 ЦК України.

З урахуванням часткового виконання грошового зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9295,10 грн., отриманого від ПАТ HACK «Оранта» страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. та відповідних періодів прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач ОСОБА_3 за період прострочення з 23.07.2016 року по 23.11.2018 року зобов'язана сплатити три проценти річних в сумі - 11 501,70 грн., що відображено в розрахунку суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період прострочення з 23.07.2016 року по 23.11.2018 року (включно) (додаток №1 до позовної заяви від 19.12.2018 року), наданого позивачем.

З урахуванням часткового виконання грошового зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9295,10 грн. (в період примусового виконання органами ДВС), отриманого від ПАТ HACK «Оранта» страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. (в період примусового виконання органами ДВС) та відповідних періодів прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач ОСОБА_3 за період прострочення з серпня 2016 року по листопад 2018 року (включно) зобов'язана сплатити інфляційні втрати в сумі - 46 673,12 грн., що відображено в розрахунку суми інфляційних витрат від простроченої суми заборгованості за період прострочення з серпня 2016 року по листопад 2018 року (включно) (додаток №1 до позовної заяви від 19.12.2018 року), наданого позивачем.

Таким чином, виконавчий лист № 705/6550/16-к (1-кп/705/124/16), виданий Уманським міськрайонним судом Черкаської області 29.07.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 213940 грн., не був повністю виконаний в період з 27.07.2016 року по 23.11.2018 року, а відповідач у вказаний період часу безпідставно користувалась грошовими коштами, які підлягали сплаті позивачу відповідно до вироку суду, що призвело до негативних наслідків для позивача у вигляді понесених матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в розмірі 46673,12 грн., що підлягають стягненню з відповідача та, крім того, є підставою для стягнення з відповідача компенсації за користування утримуваними нею грошовими коштами - трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов'язання в розмірі 11501,70 грн. згідно із розрахунками, наведеними позивачем.

Відносини між сторонами врегульовано ЦК України.

За змістом ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з рішення суду.

Таким чином, виникнення цивільного зобов'язання з рішення суду прямо передбачено чинним законодавством, що свідчить про необхідність його належного виконання відповідно до вимог ЦК України.

В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, за змістом якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такий висновок закріплено в Постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по справі № 6- 49цс12.

Окрім того, в зазначеній Постанові Суд також дійшов висновків, що «грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора».

За змістом ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки. п 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настали після прострочення (ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше встановлено договором або законом.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ці збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів н встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненні за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочень застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Крім того, в Постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по справі № 6-49цс12 зазначено, що відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання та поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Також варто наголосити, що у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 року у справі № 6/433-42/183 висловлена позиція, відповідно до якої положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу; чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція Верховного Суду України узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26 вересня 2018 року по справі № 186/1791/16-ц, від 11 липня 2018 року по справі № 203/5850/15-ц.

Ці позиції також узгоджуються із висновками Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц, що були зроблені під час розгляду подібної за своїм змістом і суттю справи.

За вказаних обставин доводи позивача підтверджуються належними доказами, ґрунтуються на законі, а відтак позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 704,80 гривень судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 82, 141, 259, 264-265, 268, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП: НОМЕР_2) три проценти річних в сумі 11501 гривень 70 копійок, від простроченої суми грошового зобов'язання та інфляційні витрати в сумі 46673 гривень 12 копійок, від простроченої суми грошового зобов'язання, а всього прострочену суму грошового зобов'язання в розмірі 58174 гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О.В.Корман