Справа № 509/1910/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вищевказана цивільна справа.

22 квітня 2019 року провадження по справі відкрито.

Разом з позовною заявою, позивач звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_2 , заборонити відповідачу та будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із продажем, даруванням, зняттям з обліку чи відчуженням іншим шляхом вказаного автомобіля та заборонити відповідачу по справі користуватися та у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля до набрання рішення по справі законної справи. Також просить зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на зберігання автомобіль «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску до набрання рішенням по справі законної сили. Обґрунтував заяву тим, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, умови якого відповідач не виконує, та не повертає ОСОБА_1 грошові кошти. На вимогу позивача повернути гроші відповідач повертати борг відмовляється, посилаючись на фінансові труднощі. Як відомо позивачу у власності ОСОБА_2 є автомобіль «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску, про це йому при складанні повідомив відповідач, та зазначив усно що у випадку неповернення боргу, він гарантує йому його повернення за рахунок продажу автомобіля. В зв`язку з тим, що розмір заявлених вимог співвідноситься з предметом позову, є співрозмірним та обґрунтованим, просить заяву задовольнити.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї матеріали вважаю за необхідне у задоволенні вказаної заяви відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду..

Відповідно до п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так дійсно, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Як вбачається з поданої заяви, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту, в межах 237932,11 грн., на майно, а саме: автомобіль «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску, не вказавши при цьому його державного номерного знаку, ідентифікатору транспортного засобу, на підтвердження чого, був доданий до заяви витяг з реєстру МВС.

Проте наданий позивачем витяг з Єдиного реєстру МВС України не є належним доказом на підтвердження перебування вищевказаного автомобіля у власності. Крім того, дана послуга працює поки в тестовому режимі, що також не свідчить про достовірність вказаної у запиті інформації.

Підставою для накладення арешту на майно відповідача повинні бути докази, які свідчать про те, що таке рухоме майно (автомобіль) належить особі на праві власності, такі докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна у особи.

Будь-яких доказів того, що автомобіль знаходиться у володінні чи користуванні ОСОБА_2 суду не надано, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення останнього від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Разом з тим, в своїй же заяві позивач сам зазначає, що автомобіль «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску був переоформлений на матір відповідача, і одночасно вказує що цей же автомобіль знаходиться у власності у відповідача.

У поданій до суду заяві позивач також просить також вилучити транспортний засіб з користування з передачею на зберігання ОСОБА_3 , а саме автомобіль марки «Toyota Camry», 02.04.2007 року випуску, при цьому в заяві не зазначено, яке відношення має ОСОБА_3 до справи.

Також не підлягає задоволенню вимога про заборону відповідачу та будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із продажем, даруванням, зняттям з обліку чи відчуженням іншим шляхом вказаного автомобіля та заборонити відповідачу по справі користуватися та у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля до набрання рішення по справі законної справи, оскільки суду не відомо чи знаходиться вказане рухоме майно у приватній власності відповідача. Від позивача заяв щодо витребування інформації щодо майна, яке перебуває у приватній власності відповідача не надходило.

На підставі наведеного, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення.

Суддя Є.С. Козирський