Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 216/1036/17

провадження № 61-35976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - виконавчий комітет Криворізької міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, та просили визнати її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що позивачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач, колишня дружина позивача ОСОБА_5, зареєстрована у вказаній квартирі, разом з тим, в ній не проживає. Реєстрація відповідача у спірній квартирі покладає на позивачів додатковий тягар зі сплати комунальних послуг, оскільки їх розрахунок здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Крім того, у зв'язку з реєстрацією у спірній квартирі відповідача, позивачі не мають змоги її продати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач не є членом сім'ї позивачів, не укладала з ними договір щодо порядку користування спірною квартирою, а тому ОСОБА_7 слід визнати такою, що втратила право користування нею.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачами не доведено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. ОСОБА_7 надано докази на підтвердження сплати нею рахунків за надані житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_1 у період з жовтня 2015 року по березень 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 156 ЖК УРСР та статті 405 ЦК України лише члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не проживають разом, остання не є членом сім'ї позивача ОСОБА_5, тому правові підстави для її проживання у спірній квартирі відсутні.

ОСОБА_7 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року без змін.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06 липня 2006 року, виданим управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року.

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 04 травня 2017 року № 2968, у квартирі АДРЕСА_1 станом на дату видачі довідки зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, яка не є членом сім'ї позивачів, відмовляється добровільно звільнити спірну квартиру, чим порушує їх право власності. Договір між відповідачем та позивачами щодо порядку користування спірною квартирою не укладався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач проживала у спірному житловому приміщенні в якості члена сім'ї власника (колишня дружина позивача ОСОБА_5.) і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками спірної квартири.

Відповідач спільним побутом із позивачами не пов'язаний, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_7 не є членом сім'ї позивачів та не укладала з ними договір про порядок користування спірною квартирою, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, то рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року і залишає в силі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року скасувати.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун
В.І. Крат