Провадження № 4-с/161/15/19
У Х В А Л А

20 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-5694/07 від 13.02.2008 року, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісячно. Станом на 01.04.2014 року в нього виникла заборгованість із сплати аліментів в розмірі 41 000 грн., у звязку з чим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2014 року. Станом на 29.11.2018 року заборгованість зі сплати аліментів ним погашена повністю, однак, державний виконавець не зняв арешт з його майна, а тому просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 та зобовязати державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 та заборони на його відчуження, які були накладені Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2014 року ВП № 9401156 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5.

Учасники судового розгляду в судове засідання не зявилися, заявник та його представник подали до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні другого відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-5694/07 від 13.02.2008, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_6 від 15.07.2015 року у ВП № 9401156 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми боргу.

Як зазначає заявник у скарзі, то заборгованість по аліментах станом на 29.11.2018 року повністю погашена (а.с. 17), проте, арешт з його майна не знято.

Так, згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавчепровадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

На даний час борг по аліментам відсутній, що не заперечувала в доданих до матеріалів справи поясненнях стягував ОСОБА_2, та наявна в матеріалах справи довідка про відсутність заборгованості (а.с. 17).

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ст. ст. 316-317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що станом на 27.02.2019 року заборгованість по аліментах перед ОСОБА_2 погашено, на даний час відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується заявою ОСОБА_2, а підставою накладення арешту була саме заборгованість по сплаті аліментів, то суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про зобовязання зняти арешт та скасувати заборону відчуження, накладені на майно боржника постановою державного виконавця від 15.07.2014 року у виконавчому провадженні № 9401156.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 353, 447-451 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Скаргу задовольнити.

Зобовязати державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 зняти арешт та скасувати заборону відчуження, накладені на майно боржника ОСОБА_1 згідно постанови від 15 липня 2014 року у виконавчому провадженні № 9401156.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська