Єдиний унікальний номер судової справи № 489/4957/18
Провадження № 22-ц/812/635/19
Категорія 27 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

18 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду о 10:03 год., повний текст рішення складено 30 січня 2018 року, у складі судді Тихонової Н.С. у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 07 травня 2007 року договору № б/н (далі - Договір) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідачу надано кредит в сумі 5 000 грн. з відсотковою ставкою в розмірі 36% річних.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконувала свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 20 червня 2018 року складає 14 373 грн. 07 коп., з якої : 6 830 грн. 53 коп. - заборгованість за відсотками по кредиту, 6 778 грн. 36 коп. - пеня, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 660 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути вказану кредитну заборгованість та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на відсутність в розрахунку Банку основної суми боргу, вважала безпідставним нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Також посилалась на положення п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 551 ЦК України щодо розміру пені, у зв'язку з чим, просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2019 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження суми боргу відповідача, на яку нараховувались заборгованість за користування кредитом та штрафні санкції.

В апеляційній скарзі Банк вказував, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, й просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

-2-

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони 07 травня 2007 року уклали договір про надання банківських послуг, в межах якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, відповідач належним чином не виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів, через що відповідно до наданого розрахунку станом на 20 червня 2018 року існує заборгованість за відсотками та неустойкою, яка не спростована відповідачем. Отже висновок суду про недоведеність заборгованості є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена сума боргу відповідача, на яку нараховувались заборгованість за користування кредитом та штрафні санкції.

Колегія суддів не з усіма висновками суду першої інстанції погоджується.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір приєднання шляхом підписання останньою анкети заяви з використанням кредитки «Універсальна», відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 5 000 грн. з відсотковою ставкою в розмірі 36% річних (а.с.10, 87,110). У цій анкеті - заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та позивачем Договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, з анкети - заяви слідує, що відповідач своїм підписом підтвердила, що була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до п. 5.10 Правил користування платіжною картою затверджених наказом №С-120 від 20 липня 2005 року (далі Правила), що були чинними на час виникнення спірних правовідносин та надані на запит суду апеляційної інстанції, при порушенні строків будь-яких грошових платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язувався сплатити банку штрафи у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

-3-

Також, відповідно до п.5.5.1 цих Правил, у разі виникнення прострочених зобов'язань, банк мав право нарахувати пеню.

Відповідно до тарифів та умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова % ставка була змінена та становила 2, 5 % в місяць. Розмір вказаної процентної ставки підтверджується наказом Банку № СП - 2014 - 6915682 від 18 серпня 2014 року, яким в подальшому змінювався розмір процентної ставки.

Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_2, яка відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, витягу з програмного комплексу після укладання договору про надання банківських послуг, відповідач отримувала у Банку кредитні картки (№ НОМЕР_2 з терміном дії 01/09, № НОМЕР_3 з терміном дії 01/10, № НОМЕР_4 з терміном дії 08/14, НОМЕР_5 з терміном дії 06/18), за допомогою яких використовувала кредитні кошти, надані позивачем.

Факт укладання кредитного договору, отримання кредитної картки, використання кредитних коштів відповідач не оспорювала.

Отже, встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. При цьому тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці тарифи, Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення процентів по ньому виникла заборгованість, яка згідно з доданим позивачем до позову розрахунком заборгованості станом на 20 червня 2018 року складає 14 373 грн. 07 коп., з якої: 6 830 грн. 53 коп. - заборгованість за відсотками по кредиту, 6 778 грн. 36 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 660 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова),

Встановивши те, що відповідач використовувала кредитні кошти та неналежним чином виконувала свої зобов'язання за Договором щодо повернення процентів за користування кредиту суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

На думку колегії суддів, Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання останньою коштів та порушення нею вищезазначених умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Між тим, колегія суддів вважає необґрунтованим розрахунок позивача, який здійснено ним за спірний період за підвищеними процентними ставками.

Як встановлено сторони договору домовились, що позичальник зобов'язаний сплачувати позивачеві 30% річних за користування кредитними коштами.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що в подальшому було змінено проценту ставку: з 01 вересня 2014 року - 34,8% річних (або 2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року - 43,2% річних (або 3,6% на місяць). Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачу були відомі та погоджувались з нею будь-які інші умови кредитування, в тому числі щодо збільшення процентної ставки. Ці обставини позивач визнав та не оспорював.

Більш того, погодившись з розміром встановленої процентної ставки - 2,5 % в місяць, Банк надав суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за яким, внаслідок перерахунку, станом на 20 червня 2018 року, заборгованість по процентам складає 1 659 грн. 10 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 82 грн. 96 коп.

-4-

Із зазначеного розрахунку заборгованості та письмових пояснень представника банку вбачається, що починаючи з 17 листопада 2015 року кошти позичальника на погашення кредиту розподілялись банком лише на погашення тіла кредиту, яке 13 червня 2017 року було погашено та з цього часу заборгованість по процентам банком була зафіксована та не змінювалась. Належних та допустимих доказів, які б спростовували цей розрахунок відповідачем суду не надано, тому колегія суддів бере до уваги зазначений розрахунок заборгованості.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Як встановлено сторони домовились, що у разі порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, позичальник зобов'язався сплатити штраф в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову (п.5.10 Правил ). Також сторони домовились, що у разі виникнення прострочених зобов'язань клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених розрахунків (п. 5.5.1 Правил).

Отже, фактично за одне й те саме порушення умов договору - несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, у договорі передбачено два види відповідальності.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Виходячи з викладених обставин справи, положень закону та правової позиції, колегія суддів дійшла до висновку, що на відповідача може бути покладено лише один вид цивільно-правової відповідальності, а саме - штраф.

Оскільки встановлено, що відповідач має заборгованість за договором про надання банківських послуг, то відповідно до приписів ст. 549 ЦК України вимоги Банку про стягнення штрафу з відповідача є обґрунтованими.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з пунктом 5.10 Правил передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

-5-

Між тим, з огляду на приписи ст. 549 ЦК України та п. 5.10 Правил, в позові Банк просив стягнути штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в розмірі 250 грн., оскільки, виходячи з правового визначення штрафу згідно до ст. 549 ЦК України, є незрозумілим, який позов та 5% від якої суми зазначає Банк в позові, визначаючи процентну складову штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що інформація щодо процентної складової штрафу в позові не відповідає умовам договору та є неповною, не конкретною, а тому така складова штрафу є не визначеною, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

За таких обставин, на підставі пунктів 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку на підставі ст. 526, 530, 549, 610, 624, 1050 ЦК України та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 909 грн. 10 коп., з якої: заборгованість за процентами - 1 659 грн. 10 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Пропорційно до частини задоволених позовних вимог на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в обох судових інстанціях в розмірі 584 грн. 98 коп. (4405 х13,28%).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 07 травня 2007 року станом на 20 червня 2018 року в сумі 1 909 (одна тисяча дев'ятсот дев'ять) грн. 10 коп., до якої входять заборгованість за процентами - 1 659 грн. 10 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 584 грн. 98 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.