Справа № 346/3786/18
Провадження № 22-ц/4808/575/19
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя- доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Веселова В.М. в м.Коломия, повний текст якого складено 28 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_7. Померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 15.03.2001 року, виданого згідно рішення Загайпільської сільської ради від 27.12.2000 року № 79 належала земельна ділянка площею 1,5545 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті матері відкрилася спадщина за законом. Ним пропущено відповідний шестимісячний термін, встановлений законодавством для прийняття спадщини, оскільки в цей період тяжко хворіла його дружина, відповідно він не міг своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Згідно листа державного нотаріуса від 06.07.2018 року № 500/01-16 йому відмовлено у прийнятті заяви та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Просив визнати причину пропуску ним строку поважною та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1,5545 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в с. Назірна, Загайпільської сільської ради Коломийського району. Крім земельної ділянки спадщина відкрилася ще на будинок по АДРЕСА_2 та на інше майно, на яке апелянт не претендує. Судом зазначено, що спадкоємцями першої черги є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Однак, на думку апелянта, тільки ОСОБА_3 прийняла спадщину за фактом постійного проживання з матір»ю, та є належним відповідачем по справі. Вказує на те, що 28.12.2004 року захворіла його дружина та з 11.01.2005 року отримувала курс променевої терапії. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати апелянта. З 05 лютого по 10 жовтня 2005 року дружина лікувалася амбулаторно. Зазначає, що здійснював догляд за дружиною, яка була у важкому стані і потребувала стороннього догляду, тому не мав можливості звернутися вчасно до нотаріуса і подати відповідну заяву. На думку апелянта, ним подано належні докази про те, що у нього були реальні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, а саме тяжка хвороба дружини, яка згодом померла і яку він зобов'язаний був утримувати і доглядати. Вказує на те, що відмова в продовженні строку позбавляє його права власності на земельну ділянку, якою він за згодою батьків користувався тривалий час.

ОСОБА_3 10.04.2019 року подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необгрунтованими, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що його проживання в іншому населеному пункті було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк. Той факт, що позивач доглядав за дружиною в період з 05 лютого 2005 року по 10 жовтня 2005 року, яка знаходилася на стаціонарному амбулаторному лікуванні, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, так як з такою заявою позивач міг звернутися до нотаріуса поштою.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив строк для прийняння спадщини, оскільки причини, на які ОСОБА_2 посилався як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Заповіт від імені померлої виконкомом Загайпільської сільської ради не посвідчувався, що підтверджується довідкою Загайпільської сільської ради Коломийського району від 18.05.2018 року за № 150 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за законом, яка складається із: земельної ділянки площею 1,5545 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території с. Назірна Загайпільської сільської ради, Коломийського району Івано-Франкіської області, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 (а.с. 8).

Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі по справі.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Даними, які містяться в копії паспорта вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1, що підтверджує факт його не проживання постійно із спадкодавцем.

Згідно відповіді Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2 не проживав разом з померлою ОСОБА_7 на день смерті, тому повинен був звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 12 серпня 2005 року. Тому отримав відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини (а.с. 13).

Отже, установлено, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті ОСОБА_7, не проживав постійно із спадкодавцем і не подавав нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення цих дій.

Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 вказував на те, що з 05 лютого по 10 жовтня 2005 року його дружина перебувала на амбулаторному лікуванні, внаслідок чого ним пропущено шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив зазначені посилання як поважність причин пропуску шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщин, так як зазначені посилання не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Крім цього, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк, визначений для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 12 серпня 2005 року, а позов до суду він пред'явив 06 серпня 2018 року, тобто пропущений ним строк для подання заяви про прийняття спадщини є надто значним.

Доказів, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини позивач суду не подав.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 23 квітня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський