Справа № 713/165/19
Провадження №2/713/185/19
УХВАЛА

іменем України

01.04.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, за участю представника позивачки ОСОБА_2, за участю представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, інтереси якої згідно довіреності представляє адвокат ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_6, про скасування рішення про державну реєстрацію прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_4, інтереси якої згідно довіреності представляє адвокат ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав до відповідача державного реєстратора - приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_6

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 надав клопотання про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, інтереси якої згідно довіреності представляє адвокат ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_6, про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Зазначив, що позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на підставі дубліката договору довічного утримання. Частиною першою статті 24 Закону № 1952-ІХ/ передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав. У даному випадку підставою для відмови зазначено пункт 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV. Це свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону N 1952-ІV). До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний (зобов'язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У справі, яка розглядається, правовідносини виникли між ОСОБА_4 і державним реєстратором з приводу виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на житловий будинок №2-А по вул.Богдана Хмельницького в м.Вижниця, Чернівецької області лише з тих підстав, що їй на праві приватної власності належить майно, проте вона не може оформити будинок, оскільки нею не було подано документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадковий будинок, оскільки оригінали документів ОСОБА_7 на нього знаходяться у приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, та що 05.04.2018 року на підставі дублікату договору довічного утримання було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_8. Інших підстав для скасування записів позовна заява не містить. Спір з приводу права власності на житловий будинок вирішено. Щодо підсудності - якщо спір про право відсутній і оскаржуються владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, то такій спір підлягає розгляду адміністративним судом (ВСУ від 24 травня 2017р, № б-843цс17). Про відсутність спору про право власності свідчить також та обставина, що позивачем ОСОБА_4 його довірителя ОСОБА_6 залучено до участі у справі як третю особу. Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція викладена у постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17, номер судового провадження: 14-331цс18. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 підтримав клопотання про закриття провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення клопотання про закриття провадження, вважав його необґрунтованим.

Суд, заслухавши представника позивачки ОСОБА_2, третю особу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_3, вивчивши заявлене клопотання, вважає, що в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно правового висновку, викладеного у постанову Верховного суду України від 28 листопада 2018 року по справі №490/5986/17-ц, провадження №14-331цс18 визначено наступне: Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Вказані норми закону також відображені у ч.1 ст.19 ЦПК України відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, суд вважає, що предмет спірних правовідносин носить характер приватноправовий, оскільки проведена реєстрація, перешкоджає ОСОБА_4, яка є спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_7 оформити належне їй право власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок, який розташований в м.Вижниця по вул.Б.Хмельницького, 2-А, Чернівецької області та належав померлій ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Вижницькою державною нотаріальною конторою 23.12.2003 року по р.№1875, зареєстрованого у Вижницькому районному бюро технічної інвентаризації 12.01.2004 року в реєстровій книзі за №3, стор. 131, за реєстровим №277, внесеного до електронного реєстру прав власності на нерухоме майно 12.01.2004 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 3887868.

Даний позов не є адміністративним, оскільки вимоги сторони позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, мають приватноправовий характер, оскільки обумовлений порушенням приватного права ОСОБА_4

Таким чином, в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, інтереси якої згідно довіреності представляє адвокат ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_6, про скасування рішення про державну реєстрацію прав, необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 19, 258-261 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 про закриття провадження по цивільній справі ОСОБА_4, інтереси якої згідно довіреності представляє адвокат ОСОБА_2 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5, де третьою особою на стороні відповідача є ОСОБА_6, про скасування рішення про державну реєстрацію прав, - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається за веб-адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://vg.cv.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: І. А. Кибич