Постанова

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 334/4399/18

провадження № 61-46812 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. та Сімоненко В. М. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа баз самостійних вимог - управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1 га. Згодом за її заявою відбувся поділ цієї земельної ділянки на земельні ділянки площею 0,01 га та 0,09 га. Об'єкт забудови розміщений на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення, якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,09 га, яка є її приватною власністю. Для реалізації права на забудову території її власником шляхом зведення будівництва позивачкою було одержано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, АДРЕСА_1, № 87-51.1-01 від 13 липня 2016 року, розроблена проектна документація - Проект "Багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 №1 від 25 серпня 2016 року, затверджена належним чином, яка згідно експертного звіту № 09-0469-16 від 22 вересня 2016 року розроблена з дотриманням вимог до міцності, надійності, довговічності об'єкта будівництва. Позивачкою була подана та належним чином зареєстрована Декларація про початок будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року.

Крім того, позивачкою було укладено з виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради договір № 133 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 01 грудня 2016 року (попередній) та договір № 115 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 16 листопада 2017 року (остаточний), згідно яких позивачкою здійснювалась відповідна оплата.

Листом управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 06 березня 2018 року позивачку повідомлено про те, що наказом № 41 від 21 лютого 2018 року відповідно до листа управління Державної архітектурної інспекції в Івано-Франківській області від 16 лютого 2018 року вихідний № 1009/1.14/139 - скасовано реєстрацію декларації про початок будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року. Відповідно до цього листа управління Державної архітектурної інспекції в Івано-Франківській області від 16 лютого 2018 року вихідний № 1009/1.14/139 рішенням головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурної інспекції в Івано-Франківській області - Тарабаса О. М. від 27 квітня 2017 року було скасовано дію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 13 липня 2016 року № 87-51.1-01. На момент одержання листа-повідомлення щодо скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року позивачем не було підготовлено акт готовності об'єкта до експлуатації від 16 січня 2018 року, в якому зазначено про закінчення будівельних робіт в червні 2017 року. Позивачем також одержано технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок № 58, виготовлений Міжрегіональним експертно-правовим центром 20 червня 2017 року. Тобто, до моменту скасування зазначеної декларації об'єкт будівництва зводився з дотриманням всіх законодавчо визначених норм.

Позивачка звернулась до управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проханням провести перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил, положень містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єкту містобудування, проектної документації щодо вказаного об'єкту. На підставі перевірки управлінням з питань державного архітектурно - будівельного контролю складено: акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 10/32-26; протокол про адміністративне правопорушення від 20 березня 2018 року, де зазначається виявлене порушення з боку позивачки, а саме: виконання будівельних робіт без отримання дозволу на виконання будівельних робіт; припис про зупинення підготовчих будівельних робіт від 20 березня 2018 року з вимогою негайно зупинити виконання будівельних робіт та до 20 травня 2018 року усунути виявлене порушення шляхом отримання права на виконання будівельних робіт, в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року, або здати об'єкт в експлуатацію в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року. Постановою № 9/32.1-03 від 21 березня 2018 року управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю в справі про адміністративне правопорушення - визнано винною позивачку у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого частиною шість статті 96 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, який позивачкою було сплачено.

15 березня 2018 року позивачка звернулась з заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта та видачу сертифіката до управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, на підставі якої отримала відмову у зв'язку з некоректно вказаною інформацією в акті готовності об'єкта до експлуатації, а саме щодо документу, що дає право на виконання будівельних робіт, оскільки 21 лютого 2018 року було прийнято рішення про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року.

Також позивачці було повідомлено, що під час перевірки об'єкта будівництва зафіксовано факт виконання будівельних робіт. Згідно звіту про проведення технічного обстеження квартирного (багатоповерхового) будинку, АДРЕСА_1 під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об'єкта квартирного (багатоквартирного) будинку на вул. Матейки № 58, в м. Івано-Франківську та встановлено їх готовність до безпечної експлуатації. За результатами проведеного технічного обстеження об'єкта, стан було оцінено, як придатний до нормальної експлуатації та встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Зазначений об'єкт будівництва жодним чином не порушує права та інтереси третіх осіб, не виступає об'єктом жодних спірних правовідносин. Відповідно до пункту 5 Постанови № 466 від 13 квітня 2011 року (яка діяла на момент отримання декларації про початок будівельних робіт) будівельні роботи можуть виконуватись замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт для І-ІІІ категорії складності. В результаті скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року, об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 в розумінні статті 376 ЦК України, зведений без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а тому вважається самочинним будівництвом.

На підставі вищезазначеного ОСОБА_1 просила визнати право власності на самочинно збудований багатоквартирний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано за нею право власності на самочинно збудований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи право власності на самочинне будівництво суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що незважаючи на те, що декларація про початок виконання будівельних робіт № ІФ 03 від 08 вересня 2016 року була скасована та об'єкт будівництва зведено без відповідного документа, це будівництво здійснено на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить позивачці, відповідно до звіту про проведення технічного обстеження, складеного ПП "Архбудекспертиза-ІФ" встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, визнання права власності на вказане самочинне будівництво не порушує прав інших осіб, тому заявлені позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на самочинно збудований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до статті 376 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 листопада 2018 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 334/4399/18 із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року справу № 334/4399/18 призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій були неправильно застосовані норми процесуального права, щодо визначення відповідача у цій справі та норми матеріального права, щодо застосування чинного законодавства України, які не застосовуються до спірних правовідносин, а спірний багатоквартирний будинок не відповідає критеріям, які дають підстави для визнання права власності лише на самочинне будівництво. Крім того, скаржник посилається на те, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивачки.

Відзив відповідачів на касаційну скаргу.

10 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, в якому ОСОБА_1 просила залишити в силі судові рішення та відмовити у задоволенні касаційної скарги виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, посилаючись на те, що касаційна скарга необґрунтована, а суди ухвалюючи судові рішення повно та всебічно розглянули справу та встановили обставини, які мають значення для справи не допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що земельна ділянка площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить ОСОБА_1

13 липня 2016 Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради видано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, АДРЕСА_1, реєстраційний № 87-51.1-01.

Згідно експертного звіту № 09-0469-16 від 22 вересня 2016 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об'єкта будівництва за проектом «Багатоквартирний житловий будинок на АДРЕСА_1 (нове будівництво)», складеного філією ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» в Івано-Франківській області, за результатами розгляду проектної документації і зняття зауважень встановлено, що зазначена документація розроблена з дотриманням вимог до міцності, надійності, довговічності об'єкта будівництва.

08 вересня 2016 року управлінням з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт № ІФ 03 багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 - нове будівництво.

Наказом управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21 лютого 2018 року, скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 08 вересня 2016 року № ІФ 03 «Багатоквартирний житловий будинок; АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_1.»

На підставі листа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 16 лютого 2018 року за вихідним №1009/1.14/139 прийнято рішення про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 13 липня 2016 року № 87-51.1-01 через перевищення при забудові обмежень трьох поверховості будинку. Декларація про початок виконання будівельних робіт від 08 вересня 2016 року № ІФ 03 "Багатоквартирний житловий будинок"; АДРЕСА_1, також скасована.

На цей час позивачкою підготовлено Акт готовності об'єкта до експлуатації від 16 січня 2018 року, в якому зазначено про закінчення будівельних робіт в червні 2017 року та 20 червня 2017 року Міжрегіональним експертно-правовим центром виготовлено Технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_1

20 березня 2018 року заступником начальника відділу контролю за будівництвом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_4 винесено Припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, яким зобов'язано ОСОБА_1 негайно зупинити виконання будівельних робіт до 20 травня 2018 року, усунути виявлене порушення шляхом отримання дозволу на виконання будівельних робіт, в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 або здати об'єкт в експлуатацію в порядку, передбаченому постановою Кабінету міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

20 березня 2018 року складено Протокол про адміністративне правопорушення у зв'язку з тим, що замовником будівництва ОСОБА_1 не виконано умови припису (про зупинення підготовчих робіт) від 20 березня 2018 року та станом на 20 травня 2018 року і на момент завершення позапланової перевірки - не отримано право на виконання будівельних робіт, в порядку, передбаченому Постановою Кабінету міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 та не здано об'єкт «Багатоквартирний житловий будинок» на АДРЕСА_1 в експлуатацію у відповідності до порядку, передбаченому цією Постановою Кабінету міністрів України, чим порушено абзац 4 пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 23 травня 2011 року № 553.

Відповідно до Постанови № 9/32.1-03 по справі про адміністративне правопорушення Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 96 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. Вказаний штраф ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції № 734194 від 28 березня 2018 року.

21 березня 2018 року Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відмовлено у видачі сертифіката «Багатоквартирний житловий будинок: Івано-Франківська область, АДРЕСА_1 характер будівництва: нове будівництво».

28 березня 2018 року ПП "Архбудекспертиза-ІФ" складено звіт про проведення технічного обстеження квартирного (багатоповерхового) будинку АДРЕСА_1, згідно якого за результатами проведеного технічного обстеження вищезазначеного об'єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

22 травня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення будівельних норм та правил, а саме, що замовником будівництва ОСОБА_1 не виконано умови припису (про зупинення підготовчих робіт) від 20 березня 2018 року та станом як на 20 травня 2018, так і на момент завершення позапланової перевірки - не отримано право на виконання будівельних робіт, в порядку, передбаченому постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466 та не здано об'єкт "Багатоквартирний житловий будинок" на АДРЕСА_1 в експлуатацію у відповідності до порядку, передбаченому постановою КМУ від 13 квітня 2011 № 461, чим порушено абзац 4 пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2011 року № 553.

Постановою № 13/32.1-03 по справі про адміністративне правопорушення від 23 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статей 188-42 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

1. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Нормами ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Частини 1 та 5 статті 376 ЦК України передбачають, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з вимогами пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт для І-ІІІ категорії складності.

Пункт 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об'єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що земельна ділянка, на якій збудований спірний будинок належить позивачці. Сторонами у цій справі не заперечується, що будівництво проведено на підставі належних дозвільних документів, але перед закінченням будівництва декларація про початок будівництва була скасована та складено акт, протокол про адміністративне правопорушення від 20 березня 2018 року щодо виконання робіт без дозволу з приписом про зупинення виконання робіт. 13 серпня 2018 року позивачка зверталась про видачу сертифікату на зведений будинок і їй було відмовлено в цьому через скасування декларації про початок виконання будівельних робіт. Даних про порушення прав інших осіб у справі немає, скарги, позови чи якихось інші доказів порушення прав відсутні. Скасування дозвільних актів, які були видані відповідачем з вадами, не свідчить про порушення прав інших осіб. А отже суди дійшли висновку, про те, що збудований об'єкт відповідає всім ознакам самочинного будівництва, а покладення на позивачку додаткового обтяження у вигляді проходження процедури оскарження актів органів влади та місцевого самоврядування буде непропорційним втручанням у право власності позивачки, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки призведе до додаткових юридичних зобов'язань і може призвести до надмірних матеріальних витрат, які не можна обґрунтувати формальними міркуваннями юрисдикції.

Виходячи з наведеного суди дійшли висновку, що за умови того, що позивачка є власником земельної ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій самочинно збудоване нерухоме майно, яке позивачка не може використовувати за призначенням та за умови того, що права інших осіб не порушені, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновкам погодитись не можна виходячи з наступного.

Стаття 380 ЦК України визначає, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що для садиби необхідно встановити спеціальний правовий режим, відмінний від правового режиму, що надається жилому будинку. Особливістю садиби є її призначення - заняття садівництвом, будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Судами встановлено, що належна на праві приватної власності ОСОБА_5. земельна ділянка площею 0,09 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надана позивачці у цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), використана нею не за цільовим призначенням - побудовано багатоквартирний будинок, у зв'язку з чим рішенням управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області було скасовано Містобудівні умови та обмеження забудови зазначеної земельної ділянки, які видані на будівництво багатоквартирного будинку.

Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачка здійснила будівництво об'єкту нерухомості - багатоквартирного будинку, розташованого на земельній ділянці, без належного дозволу та затвердженого проекту такого будівництва.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК Українинабуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК Україниоб'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК Українидає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та/або користувачем цієї земельної ділянки для мети з якою здійснена забудова.

Отже, вирішуючи справу, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції установивши, що позивачка здійснила самочинне будівництво, зазначених норм матеріального права не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за нею права власності на житловий будинок відповідно до положень частини третьої статті 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Оскільки, судами встановлено, що земельна ділянка видана з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а позивачкою здійснено забудову багатоквартирного будинку, що не відповідає виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення, а тому право захисту не підлягає.

Враховуючи порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, що регулюють питання захисту цивільних прав та інтересів, права власності та самочинного будівництва, та з метою єдності судової та правозастосовної практики, Верховний Суд приходить до висновку про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5.

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування цих судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту, а суди вийшли за межі своїх дискреційних повноважень та підмінив собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо судових витрат

Отже, ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області підлягає стягненню 14 977,00 грн за подання апеляційної скарги та 13 215,00 грн за подання касаційної скарги 1 762,00.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про визнання права власності на самочинно збудований багатоквартирний житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області підлягає стягненню 14 977,00 грн судових витрат.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді В. С. Висоцька

А. О.Лесько

С. Ю.Мартєв

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко