Постанова

Іменем України

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/6324/15-ц

провадження № 61-41537св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», комунальне підприємство «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дніпровського району м. Києва», Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району

м. Києва»,

третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року, у складі судді Катющенко В. П., та постанову Апеляційного суду м. Києва

від 22 травня 2018 року, у складі колегії суддів: Желепи О. В.,

Іванченко М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Дарницька РДА), комунальне підприємство «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» (далі - КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва»), Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Дніпровська РДА) про виключення квартири із числа службових.

Позивач зазначала, що вона разом із сім'єю, в тому числі неповнолітньою донькою, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1994 року проживає у квартирі АДРЕСА_2, яку нею було отримано як службову, у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах із ЖЕК КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва.

Розпорядженням Дарницької РДА від 09 червня 1980 року дану квартиру визнано службовою за державним комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дарницького району м. Києва, яке було реорганізоване в комунальне підприємство «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва, згідно рішення Дарницької районної в м. Києві ради від 26 вересня 2001 року.

У зв'язку із проведеною реорганізацією районів міста, комунальне підприємство «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва передало будинок АДРЕСА_2 на баланс КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. Посилаючись на те, що квартиру НОМЕР_1 вказаного будинку, в якій проживає позивач зі своєю сім'єю, як службову, передано не було, ОСОБА_4 вказувала, що дана квартира перебуває як службова на балансі КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва, яке, на момент звернення до суду з позовом, реорганізоване у КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі у якості третьої особи залучено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі у якості співвідповідача залучено комунальне підприємство «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва».

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня

2006 року зобов'язано начальника КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва надати клопотання до Дніпровської РДА про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

Не зважаючи на надане КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» клопотання, а також те, що позивачем було подано до Дніпровської РДА усі необхідні документи, розпорядженням останньої від 13 серпня 2014 року було відмовлено позивачу у задоволенні її заяви про виключення із складу службових однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що даним розпорядженням Дніпровської РДА порушено її конституційні права, оскільки вона з 25 січня 2005 року перебуває у пільговій черзі одиноких матерів, а також на неналежне виконання КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2006 року, ОСОБА_4 просила суд: виключити зі складу службових однокімнатну квартиру НОМЕР_1 по

АДРЕСА_2; зобов'язати Дніпровську РДА укласти з нею договір житлового найму на користування вказаною квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва

від 22 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачу було правомірно відмовлено у задоволенні заяви про виключення квартири, в якій вона проживає, з числа службових, що вказує на відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При цьому постанова Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2006 року, на яку посилалась позивач, не може бути підставою для виключення спірної квартири з числа службових, оскільки в даному випадку місцевим судом, як адміністративним, було вирішено спір щодо внесення відповідного клопотання Дніпровської РДА, тобто є реалізацією захисту інтересів позивача в частині правовідносин із суб'єктом владних повноважень.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, та ухвалити нове рішення, яким виключити квартиру АДРЕСА_2 із числа службових.

У касаційній скарзі заявник посилається на залишення судами попередніх інстанцій поза увагою упереджену поведінку посадових осіб Дніпровської РДА, яке, не дивлячись на дотримання ОСОБА_4 порядку звернення із клопотанням про виключення квартири, в якій вона проживає, з числа службових, безпідставно відмовило їй у задоволенні такого клопотання.

У запереченні на касаційну скаргу Дарницька РДА вказує на необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що згідно рішення виконкому Дарницької Ради народних депутатів від 14 листопада 1994 року ОСОБА_4., на період її роботи на посаді двірника у ЖЕК-902 державного комунального підприємства по утриманню житлового фонду Дарницького району м. Києва, було видано ордер на право зайняття службового приміщення - окрему кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_2.

У відповідності до пункту 1 рішення Київської міської ради від 27 квітня 2001 року «Про межі нових адміністративних районів м. Києва та організаційні заходи про проведенню адміністративно-територіальної реформи», затверджено межі нових адміністративних районів м. Києва. Так, згідно опису меж нових адміністративних районів м. Києва, будинок АДРЕСА_2 територіально віднесено до Дніпровського району м. Києва.

В подальшому, рішенням Дарницької районної в м. Києві ради від 26 вересня 2001 року було утворено комунальне підприємство «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва, до складу якого передано житловий фонд ЖЕКів № 903, 904, 907, 908 державного комунального підприємства по утриманню житлового фонду Дарницького району м. Києва.

Згідно розпорядження Дніпровської РДА від 09 жовтня 2001 року створено комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, шляхом приєднання до нього ДКП «Соцмістечко», ДКП «Дніпровець-14», ЖЕКів № 901, 902, 905, 906 колишнього Дарницького району та ЖЕКів № 1401, 1402 колишнього Харківського району.

Розпорядженням Дніпровської РДА від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» з 16 травня 2015 року за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на праві господарського відання закріплені об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, та, в тому числі, будинок АДРЕСА_2.

З урахуванням вищевикладеного, переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційним судом досліджено наявні у матеріалах справи докази, на підставі належної оцінки яких встановлено відсутність у Дніпровської райдержадміністрації будь-яких документів на підтвердження передачі спірної квартири на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», а також рішень про включення даної квартири до складу службових.

Підставою звернення ОСОБА_4 із позовом до суду стало отримання нею відмови Дніпровської РДА від 13 серпня 2014 року у задоволенні її заяви про виключення із складу службових однокімнатної квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_2.

Згідно пункту 6 розділу I Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

При цьому, особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов'язана звільнити надане ним житлове приміщення.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 04 листопада 1997 року «Про вдосконалення порядку вирішення житлових питань громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях» визначено, зокрема, неможливість виселення без надання іншого житла із службового жилого приміщення громадян, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації не менше 10 років.

З установлених судом обставин справи вбачається, що позивач пропрацювала на посаді двірника-доглядача будинків ЖЕК-902 державного комунального підприємства по утриманню житлового фонду Дарницького району м. Києва з березня 1994 року по 18 червня 1999 року та була звільнена за прогул без поважних причин.

Встановивши, що стаж роботи ОСОБА_4 на посаді двірника-доглядача ЖЕК-902 складає 5 років та 2,5 місяці, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, обґрунтовано виходив з того, що позивач не відпрацювала на посаді 10 років, що дало б їй право на отримання службового житла, а передача будинку, в якому знаходиться спірна квартира з Дарницького району на баланс Дніпровського району м. Києва не вказує на те, що в державного органу відпала необхідність використовувати спірну квартиру в якості службової.

При цьому наявна у матеріалах справи довідка про строк роботи позивача у системі житлового господарства, на яку остання посилається у касаційній скарзі, не є документом, що може підтвердити існування трудового стажу.

Доводи касаційної скарги аналогічні підставам позову були предметом дослідження судами та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська