Справа № 307/2909/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 25 січня 2018 року (у складі судді Чопика В.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ганичівської сільської ради Тячівського району та державного реєстратора Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у листопаді 2017 р.

Просила:

-скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку із кадастровим номером :02:002:0142;

-визнати недійсним і скасувати рішення органу місцевого самоврядування Ганичівської сільської ради №180 від 12.09.2016 р.;

-зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: с. Ганичі, вул. Л.Українки, 11, шляхом знесення самочинно збудованого паркану, який межує із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивований таким.

ОСОБА_2 проживає у будинку за адресою: с. Ганичі, вул. Л.Українки, 11. За вказаним дворогосподарством закріплена та використовується земельна ділянка площею 0,25 га. Із однієї сторони вказаної земельної ділянки позивач межує із сусідом ОСОБА_3, але фактично розмежування відбулося за рахунок історично сформованого пішого проходу шириною близько 1 м.

ОСОБА_3 без погодження і згоди позивача незаконно приватизував земельну ділянку, на якій знаходиться піший прохід, і частину земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача, загальною площею близько 0,005 га. Відповідачу були погоджені межі між суміжними землекористувачами на площу земельної ділянки в розмірі 0,25 га, хоча до цього часу ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою площею 0,15 га.

Після реєстрації права власності, відповідач збудував бетонний паркан по межі, встановленій згідно з незаконно приватизованою земельною ділянкою, що позбавляє можливості доступу до земельної ділянки позивача.

Вважає, що її право як землекористувача земельної ділянки є порушеним.

Рішенням Тячівського районного суду від 25 січня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення та порушення судом норм процесуального права (неналежна оцінка доказів).

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-фактично в її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0.25 га, на якій розміщений власний будинок;

-твердження суду про те, що ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку площею 0.25 га по вул. Лесі Українки, 11-б, у с. Ганичі Тячівського району відповідно до ст.ст. 116, 118 ЗК України є хибним, оскільки це право йому не надавалось, встановлення меж указаної ділянки проводилось без належних на те правових підстав;

- суд не дав належної оцінки технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що ОСОБА_2 не є ані власником, ані землекористувачем у розумінні ст.ст. 22, 23 ЗК 1990 р. і ст.ст. 125, 126 ЗК 2001 р. частини земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_3, що свідчить про відсутність у неї будь-яких прав на цю ділянку.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що відповідач отримав земельну ділянку відповідно до норм закону. Натомість, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б стверджували, що оскаржуваним рішенням порушено права позивача.

При цьому встановлено таке.

ОСОБА_2І є власником житлового будинку в с. Ганичі Тячівського району, вул. Лесі України, 11, що не оспорюється, і згідно з довідкою Ганичівської сільської ради № 179 від 26.12.2013 р. користується земельною ділянкою площею 0.25 га.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку в с. Ганичі, вул. Лесі Українки,11-б.

У червні 2016 р. ОСОБА_3 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Лесі Українки, 11-б, в с. Ганичі, яка рішенням Ганичівської сільської ради № 180 від 12.09.2016 р. була затверджена, а ділянка передана ОСОБА_3 у приватну власність і це право зареєстровано.

Позивач не довів, що є власником або користувачем земельної ділянки чи її частини, яка приватизована ОСОБА_3 на підставі оскаржуваних рішень.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, технічна документація виготовлена, зокрема, на підставі рішення десятої сесії 22-го скликання Ганичівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1997 р., яке позивачем не оспорене.

Актом комісії з питань агропромислового розвитку, земельних ресурсів і розвитку села від 14.06.2016 р., який затверджений рішенням пятої сесії 7-го скликання від 15.06.2016 р. № 127, встановлено, що межа земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Л.Українки, 11-б, ОСОБА_3 відповідає топографо-геодезичній зйомці та місцю розташування земельної ділянки. ОСОБА_2 відмовляється підписати акт встановлення і погодження меж земельної ділянки по вул. Л.Українки, 11-б, безпідставно, а межі земельної ділянки проходять згідно з обмірами виконаних робіт проектною організацією (а.с.26-29).

Указане рішення органу місцевого самоврядування також не оспорене.

Так, згідно з довідкою архівного відділу Тячівської РДА № 144 від 30.06.2017 р. у списку громадян с. Ганичі, яким передавалися у приватну власність земельні ділянки рішенням десятої сесії 22-го скликання Ганичівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1997 р. «Про приватизацію земельних ділянок», ОСОБА_3 відсутній.

Однак, ОСОБА_2 не надала жодних доказів того, що фактом приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 і, зокрема, рішенням Ганичівської сільської ради № 180 від 12.09.2016 р. порушені її права як землекористувача земельної ділянки по вул. Л.Українки, 11, у с. Ганичі, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права.

Натомість, позовні та апеляційні доводи ОСОБА_2 спростовується указаними актом комісії з питань агропромислового розвитку, земельних ресурсів і розвитку села від 14.06.2016 р., який затверджений рішенням пятої сесії 7-го скликання від 15.06.2016 р. № 12, актами цієї ж комісії від 17.05.2016 р. (а.с.36) та від 11.12.2017 р.

Зокрема, згідно останнім актом технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Л.Українки, 11, самої ОСОБА_2 розроблена з недодержанням норм ширини дороги загального користування Генерального плану забудови намеленого пункту с. Ганичі 10 м п., при обмірі ширина даної дороги 4.3 м п.; з урахуванням цього та звернення мешканців с. Ганичі (сусідів ОСОБА_2І.) останній відмовлено в підписанні акту встановленні і погодження меж земельної ділянки по вул. Л.Українки, 11, в с. Ганичі, а технічну документацію рекомендовано розробити відповідно до Генерального плану забудови с. Ганичі (а.с.67-71).

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Тячівського районного суду від 25 січня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 р.

Судді: