Дата документу 09.04.2019 Справа № 333/925/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 333/925/18 Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
Номер провадження 22-ц/807/334/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про зобов'язання здійснити перерахунок об'ємів природного газу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про зобов'язання здійснити перерахунок об'ємів природного газу.

В обґрунтування позову зазначала, що їй з 01.03.2001р на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Оскільки вона не забезпечена індивідуальним лічильником газу, то вважає, що до встановлення лічильника в її квартирі вона повинна сплачувати за газ виходячи з норм споживання 4,4 куб. м в місяць на одну особу, замість 9,8 куб. м на одну людину. Вона неодноразово намагалась вирішити це питання в досудовому порядку, зверталась письмово та усно до уповноважених осіб, але спір не вирішений.

Посилалась на те, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб'єктів ринку природного газу. Відповідно до п. 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, що підтверджується актом про порушення, фактичний об'єм спожитого природного газу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Додаток 15 до Кодексу встановлює граничні норми споживання природного газу населенням - 9,8 куб. метрів на людино-місяць.

Зазначає, що вона не відмовлялась від встановлення газового лічильника, а самостійно просила встановити їй газовий лічильник в квартиру, а отже нарахування їй обсягу споживчого газу за нормами споживання 9,8 куб. метрів на одну людину є незаконним та необґрунтованим.

На підставі викладеного, позивач просила суд, зобов'язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об'ємів природного газу по квартирі АДРЕСА_1 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року за нормою споживання 4,4 м. куб. у місяць на одну особу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводами апеляційної скарги є, зокрема те, що суд першої інстанції не врахував, що відмова побутового споживача від встановлення загально будинкового ВОГ є нікчемною, оскільки відповідна згода не вимагається і вказане питання не належить до компетенції окремого споживача. Зазначає, що 25.01.2017 року співробітники відповідача розпочали по квартирний обхід жильців під час якого повідомляли про намір щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу і вимагали від споживачів підписати згоду ну його встановлення. ОСОБА_3 повідомила їм, що не уповноважена одноособово вирішувати такі питання, однак зауважила, що особисто вона заперечує проти встановлення загальнобудинкового лічильника і не заперечує проти встановлення індивідуального. Вважає, що, якби акт порушення складався на конкретного побутового споживача, який не дає встановити лічильник у квартиру, тобі б він був відповідальним за відмову від встановлення лічильника в квартиру, але не на будинок. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

31 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Зазначають, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним по справі доказам, достатньо повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку. Просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1

Також сторонами не заперечується факт того, що ОСОБА_3 шляхом здійснення оплати спожитого природного газу на підставі наданих їй з боку постачальника - ПАТ «Запоріжгаз» відповідних рахунків за послуги з газопостачання приєдналась до умов договору розподілу природного газу.

З 01 липня 2015 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Відповідно ПАТ «Запоріжгаз» є оператором газорозподільної системи.

Функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Постановами Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб'єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

За змістом пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону передбачено, що у разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.

Згідно пункту 10 глави 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов'язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загально будинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов'язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника (ків) газу у багатоквартирному будинку, де розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Пунктом 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, що підтверджується актом про порушення, фактичний об'єм спожитого природного газу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Додаток 15 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання 9,8 куб. м., на людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, тобто разі доведеності факту відмови в доступі до об'єкта споживача.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що, оскільки в матеріалах справи міститься акт про відмову ОСОБА_3 щодо встановлення загальнобудинкового ВОГ, а отже, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць вірно визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу, а саме 9,8 куб. метрів на людино-місяць (а.с. 36-37).

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до п. 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Проте, всупереч вищенаведеним нормам, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 була ознайомлена із запланованою датою та часом встановлення лічильника, також, в акті про порушення відсутнє попередження щодо здійснення оператором розрахунків за спожитий газ за граничними об'ємами споживання.

Окрім цього, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги ту обставину, що акт про порушення № складений не відносно окремого конкретно визначеного споживача, а стосовно об'єкту: багатоквартирного будинку, тобто, акт не містить відомостей про вчинення порушення конкретною особою, а відповідно і прийняття відповідачем рішення про відповідальність конкретної особи на підставі цього акту суд вважає неправомірним. Оскільки визначення фактичного споживання природного газу за встановленим у додатку 15 до Кодексу граничного об'єму споживання, є відповідальністю, яка застосовується до конкретного побутового споживача за відмову від встановлення індивідуального чи загальнобудинкового лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ.

Так, дійсно, законодавчо не розмежовано поняття «об'єкта споживача», що в даному випадку може бути як сам багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку або інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналіз змісту положень Кодексу ГРС у їх системному зв'язку із Законом України «Про ринок природного газу»,Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Проте, суд першої інстанції не дослідив факт того, що в самому акті ОСОБА_3 зазначено, що вона категорично проти встановлення загального лічильника, проте згодна на установку індивідуального (а.с. 37). Ця обставина не може свідчити про беззаперечну відмову споживача ОСОБА_3 від встановлення лічильника природного газу.

Окрім цього, в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_3 від 07.06.2017р., від 09.08.2017р., від 24.10.2017р. про здійснення перерахунку і встановлення в квартиру лічильника газу за змістом яких вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача із проханням встановити їй лічильник у квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 5,6, 128).

Також, колегією суддів була досліджена відповідь ПАТ «Запоріжгаз» на звернення ОСОБА_3 щодо встановлення побутових лічильників природного газу поквартирно за адресою АДРЕСА_1. Так, позивачу повідомлено, що виходячи із джерел фінансування відповідно до затвердженого тарифу на розподіл природного газу (Постанови НКРЕКП від 24.03.2016р. № 429) ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було сформовано План розвитку газорозподільних систем (Інвестиційну програму на 2017 рік), до складу якого було включено поадресний перелік будинків, в яких ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» встановлюватиме загальнобудинкові прилади обліку. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016р. № 393 ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» у складі Плану розвитку газорозподільної системи на 2016 - 2025 роки було затверджено поадресний перелік об'єктів де встановлюватимуться загальнобудинкові прилади обліку.

Зазначено також, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку, він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти (а.с. 127).

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідні правовідносини були предметом розгляду Великої Палати верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18).

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023- ХII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку не споживачів є неправомірним.

Окрім цього слід зазначити,що позивач виконувала обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною першою статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підтвердження того, що ОСОБА_3, як побутовим споживачем природного газу, здійснено правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач, висловив своє бажання про встановлення в квартирі індивідуального лічильника, подавши особисті заяви в ПАТ «Запоріжгаз».

Не зважаючи на це, нарахування ОСОБА_3 обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м відповідачем здійснено саме, як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу, що виразилось у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про зобов'язання здійснити перерахунок об'ємів природного газу.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перевірки рішення суду першої інстанції, а отже, рішення суду підлягає скасування з прийняття нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.У випадку задоволення позову судовий збір стягується із відповідача.

Так як судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_3, судовий збір в сумі 1762 грн. підлягає стягненню з відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2018 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про зобов'язання здійснити перерахунок об'ємів природного газу - задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об'ємів спожитого природного газу ОСОБА_3 по квартирі АДРЕСА_1 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року за нормою споживання 4,4 куб. у місяць на одну особу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: