Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 234/7885/16-ц

провадження № 61-29242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Будулуци М. С., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми процентів, відшкодування збитків.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 вересня 2004 року відповідач позичила у позивача грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн, що еквівалентно 2 000,00 доларів США та зобов`язалася повернути їх на першу його вимогу. 20 вересня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу. Відповідач не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2012 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за договором позики від 19 вересня 2004 року в сумі 9 823,40 грн, проценти за час користування позикою з 20 вересня 2004 року по 07 лютого 2012 року в сумі 7 400,30 грн, сума інфляції за період з 01 листопада 2009 року по 31 грудня 2011 року в розмірі 1 730,30 грн, три відсотка річних за період з 21 жовтня 2009 року по 07 лютого 2012 року у розмірі 750,90 грн. До теперішнього часу вказане рішення не виконано. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, відшкодування збитків, були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за договором позики в розмірі 2 529,42 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 884,10 грн за період з 27 лютого 2012 року по 25 лютого 2015 року.

З урахуванням викладених обставин, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткову суму індексу інфляції за весь час прострочення з 01 березня 2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 10 040,45 грн, три процента річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 515,67 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 4 852,65 грн, збитки, втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням основної суми боргу станом на 29 лютого 2016 року в розмірі 29 423,64 грн, а також судові витрати в розмірі 826,81 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляції за період з червня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 763,43 грн, три відсотки річних від простроченої суми за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 515,67 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення з 25 лютого 2015 року по 23 жовтня 2016 року в розмірі 2 517,45 грн, а всього - 3 796,55 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2017 року змінено в частині стягнення суми інфляції і процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, а також періоду стягнення і судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляції за період з 01 червня 2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 7 820,01 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 2 285,31 грн, а всього - 10 105,32 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 538,47 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, стягуючи суму інфляції по вересень 2016 року, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Апеляційний суд також не погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частини стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 25 лютого 2015 року по 23 жовтня 2016 року в сумі 2 517,45 грн, оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення суми інфляції за період з 01 червня 2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 7 820,01 грн, процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 2 285,31 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 538,47 грн та судового збору на користь держави в розмірі 1059,84 грн скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано цивільну справу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору позики від 19 вересня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач передав, а відповідачка отримала 11 000,00 грн, що еквівалентно 2 000,00 доларам США.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 16 березня 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума заборгованості в розмірі 9 823,40 грн, проценти за користування неповернутої позики в розмірі 7 400,30 грн, сума інфляції в розмірі 1 730,30 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 750,90 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, відшкодування збитків, задоволені частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 2 529,42 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 884,10 грн, а всього - 3 413,52 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до довідки з місця роботи відповідача - Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 примусово утримуються грошові кошти в розмірі 20 % від заробітної плати.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що відповідно до договору позики від 19 вересня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач передав, а відповідач отримала 11 000,00 грн, що еквівалентно 2 000,00 доларам США та зобов`язалася повернути їх на першу вимогу позивача. 20 вересня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу. До теперішнього часу відповідач не виконала зобов`язання.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 16 березня 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума заборгованості в розмірі 9 823,40 грн, проценти за користування неповернутої позики в розмірі 7 400,30 грн, сума інфляції в розмірі 1 730,30 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 750,90 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, відшкодування збитків, задоволені частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто проценти за користування позикою в розмірі 2 529,42 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 884,10 грн, а всього - 3 413,52 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до довідки з місця роботи відповідача - Публічного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 примусово утримуються грошові кошти в розмірі 20 % від заробітної плати.

Відповідно до статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача додаткову суму індексу інфляції за весь час прострочення з 01 березня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

Стягуючи суму інфляції за період, у тому числі, з березня по вересень 2016 року, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Таким чином, враховуючи строк позовної давності, апеляційний суд, застосувавши приписи частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), дійшов правильного висновку про необхідність стягнення суми інфляції за період з 01 червня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Таким чином, ураховуючи, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки НБУ за період 25 лютого 2015 року по 23 жовтня 2016 року, апеляційний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача проценти на рівні облікової ставки НБУ саме за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 4 852,65 грн.

Питання про розподіл судових витрат вирішено апеляційним судом у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

При таких обставинах апеляційний суд, належним чином оцінивши всі докази в їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, принцип справедливості рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про зміну рішення суду першої інстанції з урахуванням заявлених позовних вимог та обставин справи.

З огляду на викладене, твердження позивача щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованим.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило