Єдиний унікальний номер судової справи 468/471/18-ц
Номер провадження 22-ц/812/552/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 квітня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача - Ремешевського Є.А.,

відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення, яке ухвалено Баштанським районним судом Миколаївської області 18 грудня 2018 року, під головуванням судді Янчука С.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №NKN0F915041585, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 6 917 грн. 72 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення кредитних коштів до 27 грудня 2015 року включно.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 13 березня 2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 11 876 грн. 14 коп., з яких: 2 993 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом, 01 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 383 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6 456 грн. 62 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. - штраф фіксована частина, 541 грн. 72 коп. - штраф процентна складова.

Посилаючись на викладені обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за судовим рішенням.

Відповідач ОСОБА_3 надала до районного суду відзив в якому у задоволені позовних вимог просила відмовити. Посилалася на пропуск позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення штрафів і пені до 14 березня 2017 року. Крім того зазначала, що 29 травня 2018 року та 22 червня 2018 року нею було сплачено заборгованість за вищевказаним договором на загальну суму 11 000 грн., на підтвердження чого до суду надано копії відповідних квитанцій.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З матеріалів справи убачається, що 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №NKN0F915041585, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 917 грн. 72 коп., з яких: 5 732 грн. 76 коп. - оплата товару згідно з переліком; 556 грн. 08 коп. - оплата винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 628 грн. 88 коп. - сплата страхових платежів, зі сплатою 0.12 % річних, строком 36 місяців, тобто до 27 грудня 2015 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, в обумовлених у заяві та умовах строки, a також щомісячну комісію. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячними платіжами у сумі 192 грн. 52 коп., а з 26 жовтня 2013 року у сумі 330 грн. 87 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з Умовами.

Згідно із заявою позичальника зазначений кредитний договір відповідач уклала для придбання ноутбука та комп'ютерної техніки, загальна вартість яких складала 5 732 грн. 76 коп.

Заявою позичальника від 28 грудня 2012 року також передбачено, що позичальник зобов'язується перераховувати кошти на рахунок за НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Відповідно до вказаної заяви позичальник ОСОБА_3 виразила свою згоду, що ця заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

З доданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 13 березня 2018 року загальна сума заборгованості становить 11 876 грн. 14 коп. та складається з: 2 993 грн. 20 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 01 грн. 10 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 383 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії, 6 456 грн. 62 коп. - пеня, 500 грн. - штраф фіксована частина та 541 грн. 72 коп. - штраф процентна складова.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог районний суд зазначив, що під час розгляду справи, заборгованість за кредитними договором позичальником погашена в повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Втім, як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника за НОМЕР_1, сформованої за період з 28 грудня 2012 року по 07 вересня 2018 року, та відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за вищевказаним кредитним договором не була погашена в повному обсязі, а кошти сплачені позичальником 29 травня 2018 року та 22 червня 2018 року не були спрямовані на погашення заборгованості саме за даним договором, так як були зараховані на інший, ніж указаний в договорі, рахунок.

Отже, аналіз наведених обставин, у сукупності з аналізом даних виписки з особового рахунку відповідача, дають підстави вважати, що відповідач уклала з банком договір кредиту, отримала по ньому грошові кошти, які в повному обсязі не повернула.

За такого, у порушення вимог ст.ст.263,264 ЦПК України, суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не надав обґрунтованої оцінки наданим позивачем доказам, не перевірив розрахунок заборгованості та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. Тому з підстав, передбачених ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів, виходить з приписів ст.ст.509,526,527 ЦК України.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, колегія суддів вважає, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, а тому виходячи із факту порушення позичальником зобов'язань по обумовленому договору, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та покладення на позичальника обов'язку відшкодувати банку заборгованість за договором в загальному розмірі 4 377 грн. 80 коп., у тому числі: 2 993 грн. 20 коп. - заборгованість за основною сумую кредиту, 01 грн. 10 коп. - проценти за користування кредитними коштами, 1 383 грн. 50 коп. - заборгованість за комісією.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штраф і пеня), то колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Урахувавши правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, колегія суддів вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг, не є складовими частинами укладеного між сторонами договору, оскільки банк не надав жодних доказів, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, коли підписувала заяву, та які й передбачають нарахування штрафних санкцій.

Оскільки апеляційним судом скасовується рішення суду, відповідно до приписів ч.13 ст.141 ЦПК України, ним вирішується питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів виходить з положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та покладає на відповідача витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: позовні вимоги задоволені на 36.86% (4 377.80 х 100 : 11 876.14).

З сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 762 грн. (перша інстанція, а.с.1) та 2 643 грн. (апеляційна інстанція, а.с.73) відповідачем підлягає поверненню 36.86% від загальної суми судового збору (4 405 грн), тобто 1 623 грн. 68 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 28 грудня 2012 року, що утворилась станом на 13 березня 2018 року в загальному розмірі 4 377 (чотири тисячі триста сімдесят сім) грн. 80 коп., у тому числі: 2 993 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 20 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 01 (одна) грн. 10 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 383 (одна тисяча триста вісімдесят три) грн. 50 коп. - заборгованість по комісії.

В іншій частині в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 623 (одна тисяча шістсот двадцять три) грн. 68 коп. на відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 17 квітня 2019 року