Провадження №2/200/2169/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого: судді - Томаш В.І.,

при секретарі - Кубрак К.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2.

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом виселення», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом виселення. В позові позивач посилається на те, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири ННА №464859 реєстраційний №201 від 05.02.2018 року.

Відповідно до наданої позивачем довідки про склад сім'ї, виданої 19.02.2018 року № 77 Житлово-експлуатаційною компанією «Тополь», у даній квартирі зареєстровані та проживають троє людей, а саме позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_4 та дочка відповідач ОСОБА_3.

Як пояснив позивач спільне проживання з відповідачкою в одній квартирі не склалися та є нестерпним, її поведінка є неналежною: постійно виникають сімейні сварки, конфлікти, бійки, відповідач постійно ображає мене нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою чим вчиняє насильство в сім'ї на підґрунті спільного проживання, в зв'язку з чим були здійснені неодноразові звернення до правоохоронних органів. Відповідач постійно перешкоджає позивачу користуватися його майном, а саме без погодження із позивачем зайняла кімнату з виходом на балкон де зберігаються особисті речі позивача, змінивши замки на дверях до кімнати, таким чином зробивши, власнику квартири перешкоду, щодо користування майном зокрема балконом, який є в загальному користуванні для всіх членів сім'ї. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 від сплати комунальних послуг відмовляється та участі в їх сплаті не бере, посилаючись на те що, позивач є власником квартири та тільки він зобов'язаний нести сплату за комунальні послуги платежі, а вона буде тільки проживати, хоча сама користується водою, світлом, газом та іншими комунальними послугами. Відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надання послуг справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з центрального постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу. Засоби обліку води та газу в квартирі не встановлені. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює власнику перешкоди при її утриманні, так як, істотно збільшуються витрати на комунальні послуги. Крім того, наявність реєстрації відповідача в квартирі ускладнює позивачу можливість вільно розпоряджатися квартирою відповідно до статті 41 Конституції України. Доступ до кімнати, яку зайняла ОСОБА_3, для позивача постійно заблоковано оскільки вона зачиняє двері на замок. Відповідач по справі в офіційному шлюбі не перебуває, але постійно запрошує до квартири без дозволу власника іншого чоловіка, заздалегідь це відбувається коли позивач перебуває на роботі, чим змушує турбуватися за цілісність та збереження особистих речей та майна власника квартири. Виселитись з належної позивачу квартири відповідач категорично відмовляється.

Своїми діями відповідач систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших членів сім'ї проживання з ними в одній квартирі та перешкоджає позивачу користуватися квартирою, як власністю.

Відповідно до повідомлення Департаменту патрульної поліції управління поліції в Дніпропетровській області №86аз/41/19/03-2018 від 08.05.2018 року від ОСОБА_1 неодноразово надходили звернення по спецлінії «102», а саме: 19.01.2018 року о 20 год.24 хв. з кваліфікацією «Конфлікт» подія зареєстрована за обліковим №2386, 18.02.2018 року о 11 год. 11 хв. з кваліфікацією «Сімейна сварка» подія зареєстрована за обліковим №6969 та 24.03.2018 року о 11 год. 39 хв. з кваліфікацією «Сімейна сварка» подія зареєстрована за обліковим №12771 (копія запиту та отримана на неї відповідь надаються до позову). Також в якості доказу до матеріалів позовної заяви додано протокол про адміністративне правопорушення від 05.03.2018 року та постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2018 року по справі №200/4683/18 (провадження №3/200/1700/18), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, що підтверджує той факт, що за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_3 вчинила сварку зі своїм батьком ОСОБА_1, ображала його нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим вчинила насильство в сім'ї.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали свою правову позицію, посилаючись на подані суду докази.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, подавши до суду, відповідно до ст. 178 ЦПК України відзив, в якому аргументувала свої заперечення наступним:

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить позивачу кілька місяців, а саме з 05.02.2018 р., заперечує, що створює конфліктні ситуації та всі виклики поліції були здійснені у підозріло стислий термін в період з лютого по березень 2018 року, тобто після набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Відповідачка вважає всі виклики поліції провокацією з боку позивача після набуття ним права власності на квартиру. Відповідачка проживає в квартирі з дитинства та зареєстрована з 29.02.2008 р., раніше конфліктів не відбувалося, правоохоронні органи за конфліктами не викликалися. Відповідачка вважає що ОСОБА_1 має намір продати квартиру, з чим вона не згодна, так як вважає квартиру своїм домом, та не має у власності свого житла. Також, відповідачка стверджує, що її мати ОСОБА_4 подарувала квартиру своєму чоловіку ОСОБА_1, не усвідомлюючи своїх дій, так як зловживає алкогольними напоями. Зазначає, що не створює дій, які вказують на систематичне порушення правил соціалістичного життя, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР. На постанову суду від 03.12.2017 р. нею подано 03.12.2018 р. апеляційну скаргу, так як про постанову вона дізналася запізно. Посилається на необхідність при вирішенні даного спору застосування Європейської Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, та рішення у справі «Садов'як проти України», яким визначено втрату житла, як крайню форму втручання у право на повагу до житла.

Також відповідачка не погоджується з витратами на правову допомогу, вважає їх не обґрунтованими.

На відзив відповідачки позивачем подано відповідь, якою детально викладені аргументи за питаннями: щодо викликів поліції «у підозріло стислий термін» після набуття права власності на квартиру, провокацій, та зловживання спиртними напоями матір'ю відповідачки; щодо дійсної причини та природи конфлікту; щодо наміру позивача безперешкодно продати квартиру після позбавлення відповідачки реєстрації в квартирі; щодо систематичного порушення правил соціалістичного життя, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі; щодо витрат на правову допомогу та на залучення свідків.

Так, аргументуючи доводи щодо викликів поліції «у підозріло стислий термін» після набуття права власності на квартиру, провокацій, та зловживання спиртними напоями матір'ю відповідачки позивачем зазначено, що такі доводи відповідачки не відповідають дійсності. Позивачем зазначено, що саме відповідачка провокувала конфлікт разом із своїм співмешканцем ОСОБА_5 саме у цей час намагалися змусити мати ОСОБА_4 (дружину позивача) продати квартиру, та купити їй, та дати їй залишок грошей. Батька (позивача) відповідачка хотіла вигнати з дому, змушувала матір розійтися та покинути батька. Саме відповідачка зі своїм співмешканцем погрожували, вимагали здійснити правочин, створювали конфлікт. Коли позивач зі своєю дружиною відмовилися продавати квартиру, конфлікт дійшов до бійки, відповідачка зі співмешканцем ОСОБА_5 побили батька (позивача) ОСОБА_6, та мати ОСОБА_4, що і було причиною виклику поліції. І це є причиною виклику поліції в такий стислий термін - саме активні конфліктні дії з боку відповідачки зі своїм співмешканцем, а не провокації з боку позивача. Крім того, після цього такі конфлікти стали системними, відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно погрожували, що зроблять квартиру «комунальною», створять невиносні для позивача та його дружини (матері відповідачки) умови проживання. Вважає некоректним з боку відповідачки, та неправдивим називати мати алкоголічкою. Позивач ОСОБА_1 вважає невірним та заперечує посилання відповідачки, що він скористався тим, що його дружина зловживає спиртними напоями, та не усвідомлюючи значення своїх дій подарувала йому квартиру. Стверджує, що цей правочин був саме способом захисту подружжя позивача від нападків відповідачки та її цивільного чоловіка, саме способом захисту свого майна від можливих протиправних дій з боку відповідачки.

Підтвердженням вказаного посилається на неодноразові виклики поліції, посилається на відповідь №86аз/41/19/03-2018 від 08.05.2018 року від Департаменту патрульної поліції управління поліції в Дніпропетровській області, якою підтверджується той факт, що від громадянина ОСОБА_1 неодноразово надходили звернення по спецлінії «102», а саме: 19.01.2018 року о 20 год.24 хв. з кваліфікацією «Конфлікт» подія зареєстрована за обліковим №2386, 18.02.2018 року о 11 год. 11 хв. з кваліфікацією «Сімейна сварка» подія зареєстрована за обліковим №6969 та 24.03.2018 року о 11 год. 39 хв. з кваліфікацією «Сімейна сварка» подія зареєстрована за обліковим №12771 (копія запиту та отримана на неї відповідь надаються до позову). Відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.03.2018 року, та Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 28.03.2018 року винесена постанова по справі №200/4683/18 (провадження №3/200/1700/18), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, що підтверджує той факт, що за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_3 вчинила сварку зі своїм батьком ОСОБА_1, ображала його нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим вчинила насильство в сім'ї.

Аргументуючи доводи щодо дійсної причини та природи конфлікту позивач зазначає, що дійсно раніше в сім'ї не було конфліктів, протягом багатьох років всі члени родини мирно спілкувалися між собою. В 2012 році відповідачка почала жити у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 у його квартирі на АДРЕСА_3. Близько 3-х років тому вони продали зазначену 2-кімнатну квартиру на АДРЕСА_3, та ОСОБА_5 придбав будинок в АДРЕСА_4, і вони жили в тому будинку, декілька разів приїжджали навідувати батька (позивача) та матір.

Наприкінці 2017 року коли дружина позивача (мати відповідачки) звільнилася з роботи, відповідачка почала дзвонити та висловлювати претензії, що їм необхідно гроші, та матеріальна допомога, претензії, чому ОСОБА_4 звільнилася з роботи, що не може допомагати відповідачці. Почала налаштовувати матір, щоб та поїхала до відповідачки жити, щоб покинула свого чоловіка, налаштовувати на розлучення мати з батьком (позивачем). Потім почала вимагати продати квартиру, після того як їм відмовили, тоді вже почалися справжні погрози, бійка, вимагали віддати їм документи на квартиру. Саме тоді вже позивач з дружиною вирішили здійснити правочин. Коли відповідачка дізналася що квартира матері вже не належить, вона переключилася з погрозами на батька - позивача. Підтвердженням погроз є також запис телефонної розмови 18.02.2018 р. позивача з відповідачкою, що додано до матеріалів справи у якості доказу на CD-диску, та прослухано у судовому засіданні.

Спростовуючи доводи відповідачки щодо наміру позивача безперешкодно продати квартиру після позбавлення відповідачки реєстрації в квартирі позивачем зазначено, що це не відповідає дійсності, та не має правового підґрунтя. Зазначає, що він є власником квартири і має право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, це його цивільне право, на яке впливати відповідачка не може. Крім того відповідачка є повнолітньою особою, не відноситься до категорії соціально незахищених верств населення, та будь яке втручання у правочин з боку держави через опікунські органи у такому випадку не передбачені. Тобто сама реєстрація відповідачки не може бути перешкодою для здійснення правочину власником. Там чином, твердження відповідачки щодо наміру позивача позбавити її права на реєстрацію в квартирі є невірним, та необґрунтованим. Позивач стверджує, що не має на меті продати квартиру, бо квартира є його, та його дружини постійним місцем проживання. І дійсна причина спору, що розглядається цим судом це спосіб його захисту від постійної напруги, погроз, та конфліктів, що створює відповідачка. З огляду на те що саме відповідачка провокувала конфлікти, це є способом захисту свого майна можливості спокійно проживати в квартирі.

Спростовуючи доводи відповідачки щодо систематичного порушення правил соціалістичного життя, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі ОСОБА_1 зазначає що конфліктна та напружена ситуація вдома створена саме відповідачкою та її цивільним чоловіком ОСОБА_5 Саме системність конфлікту і погроз, системність порушення правил мирного співжиття фіксувалося викликами поліції, які вимушені були втручатися в спокійний раніше спосіб життя позивача, захищати його від протиправних дій з боку відповідачки. Вважаю, побиття донькою і її співмешканцем батька та матір, вимагання продати квартиру та віддати гроші вже показують на неможливість спільного співжиття. Погрози зробити квартиру «комунальною» та створити невиносні умови проживання, це також показує на неможливість співжиття.

Відносно заперечень відповідачки щодо витрат на правову допомогу та на залучення свідків позивачем зазначено, що дані витрати передбачені ст.133, 137, 139 ЦПК України, про що і було зазначено у позовній заяві. Також ст.134 ЦПК України процесуально передбачено попереднє визначення позивачем суми судових витрат. Підстави для нарахування витрат на правничу допомогу було додано до позову (договір з адвокатським об'єднанням). Точний розмір витрат буде надано під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири ННА №464859 реєстраційний №201 від 05.02.2018 року.

Як з'ясовано під час розгляду справи між сторонами дійсно існує конфлікт, що призводить до виклику правоохоронних органів, Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 28.03.2018 року винесено постанову по справі №200/4683/18 (провадження №3/200/1700/18), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ознаками насильства в сім'ї.

Із пояснень позивача відповідачка ОСОБА_3 тривалий час близько восьми років не проживає у спірній квартирі, проживає з чоловіком у цивільному шлюбі за іншою адресою, іноді приходить, створює конфлікт.

Із пояснень відповідачки, вона тривалий час близько восьми років тому вимушена була поїхати з квартири, але вважає квартиру своєї бабусі, а тепер своєю, бо там жила з дитинства в кімнаті з бабусею. Хоче контролювати свою матір бо вважає що вона зловживає алкогольними напоями, батьку не довіряє. Зараз проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_5 в його помешканні.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що у відповідачки з батьками конфліктні взаємовідносини, та відповідачка раніше проживала в квартирі. Повідомили про обставини життя відповідачки за життя померлої бабусі до 2016 р. Разом з тим не заперечували, що на цей час відповідачка в квартирі не проживає, проживає з чоловіком в іншому місці, де точно не знають.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив обставини конфліктних взаємовідносин його цивільної дружини ОСОБА_3 з батьками, що вона вимушена була піти з квартири, та тривалий час проживає з ним.

Свідок ОСОБА_4 також підтвердила всі викладені обставини, та те що у неї з донькою тривалі конфліктні відносини, донька в квартирі не проживає близько восьми років, іноді приходить, що закінчується конфліктом. Донька проживає у цивільного чоловіка ОСОБА_5

При огляді письмових доказів встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири ННА №464859 реєстраційний №201 від 05.02.2018 року.

Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 19.02.2018 року № 77 Житлово-експлуатаційною компанією «Тополь», у даній квартирі зареєстровані та проживають троє людей, а саме позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_4 та дочка відповідач ОСОБА_3.

Судом оглянуті інші письмові докази, в тому числі постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2018 року у справі №200/4683/18, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, відповідь №86аз/41/19/03-2018 від 08.05.2018 року від Департаменту патрульної поліції управління поліції в Дніпропетровській області. Зазначені письмові докази підтверджують конфліктні взаємовідносини між позивачем та відповідачем.

Судом встановлено, що не заперечується жодною із сторін та підтверджується показаннями свідків, що відповідачка ОСОБА_3 фактично не проживає за адресою реєстрації з 2012 року (тобто більше одного року), проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 за його місцем мешкання. На цей час існують підстави для позбавлення права проживання, передбачені ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідачка не є власницею квартири, та не може впливати на права позивача розпоряджатися квартирою. Разом з тим, її реєстрація в цій квартирі або позбавлення реєстрації ніяким чином не впливає на неї, так як вона має інше житло. Разом з тим, її реєстрація впливає на права позивача, так як він вимушений сам сплачувати комунальні послуги, платити за відповідачку, також не може отримати технічні умови на газ, не може переоформити особистий рахунок на газ, так як необхідно пройти інструктаж у газовому господарстві всім зареєстрованим, а відповідачка навмисно відмовляється проходити такий інструктаж. Зазначене ускладнює необхідні процедури для позивача, як власника житла.

Відповідно до ст.ст. 317, 321, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 157 ЖК Української PCP членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позивач зазначає, що відповідач робить неможливим проживання з ним у одній квартирі, та просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Разом з цим, зазначені обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні та така позовна вимога не підлягає задоволенню. Натомість судом встановлено, та знайшло підтвердження в судовому засіданні, підтверджено поясненнями сторін та показаннями свідків, що відповідачка тривалий час в квартирі не проживає. За таких обставин відсутні підстави для її виселення з квартири, позов може розглядатися лише в контексті позбавлення права на проживання та користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі понад один рік, що сама і не заперечувала. Необхідність мати реєстрацію в цій квартирі для задоволення інших своїх потреб суперечить правилам реєстрації громадян, встановленим Законом України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до вимог ст.6 цього закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Таким чином, проживаючи тривалий час в іншому місці відповідачка мала зареєструвати своє проживання за новою адресою, одночасно знявшись з реєстрації з попереднього місця проживання.

Відповідно до статті 7 ЗУ «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісти відсутньою або померлою. Виходячи зі змісту визначеної норми права поняття « Зняття з реєстрації « нерозривно пов'язане з поняттям «Житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням )

У зв'язку з цим, відповідно до ст. 16 ЦК України зняття особи з реєстрації за місцем проживання чи скасування реєстрації можливе лише при вирішення спору про право.

Аналіз наведених вище норм, цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що уразі будь - яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернення до суду, за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісти відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1) Позбавлення права власності на житлове приміщення,

2) Позбавлення права користування житловим приміщенням,

3) Визнання особи безвісти відсутньою,

4) Оголошення особи померлою.

Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені нею у відзиві та в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими. Позивач є єдиним законним власником спірної квартири, де залишається бути прописаною відповідач по справі. Не дивлячись на те, що відповідач є рідною донькою позивача по справі, між ними склалися такі сімейні відносини, при яких навіть їх спільне спілкування є неможливим. Судом також прослухано наданий позивачем по справі як доказ диск, на якому зафіксовано розмову між ним та відповідачем, де є наявна нецензурна лайка на адресу позивача зі сторони відповідача, та психологічний тиск на нього. Відповідач по справі не є власником спірної квартири або її частини, не проживає в ній протягом тривалого часу, не має в ній будь - яких особистих речей, а тому може бути на законних підставах визнана такою, що втратила право користування квартирою, що належить позивачу по справі.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимог позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.316, 317, 321, 322, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, ст.ст.13, 76, 81, 259-263 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом виселення» задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням а саме квартирою НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,4 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Бабушкінського

районного суду В.І.Томаш