Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

місто Київ

справа № 158/856/16-ц

провадження № 61-6504св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2016 року у складі судді Пономарьової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів Федонюк С. Ю., Грушицького А. І., Свистун О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 27 листопада 2015 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Форд Сієрра»,

д.н.з. НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних доріг в м. Ківерці поблизу кафе «Дубок», рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності і який наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача, що спричинило пошкодження її транспортного засобу. За результатами ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), згідно з яким ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Згідно зі звітом про оцінку автомобіля НОМЕР_3, від 21 червня 2016 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності СПД - фізичною особою ОСОБА_6, розмір майнових збитків визначено в сумі 17 864, 90 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована ПрАТ «СК «Провідна». Враховуючи те, що страхова компанія відшкодувала шкоду позивачу частково в сумі 6 268, 47 грн, просила решту суми збитків в розмірі 11 096, 43 грн та витрати, пов'язані з проведенням оцінки автомобіля, в сумі 1 000, 00 грн стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач ОСОБА_4, не заперечуючи свою винуватість у вчиненні ДТП, стверджував, що вимоги позивача є безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами, у задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» заперечував проти позову, зазначив, що страхова компанія визначила суму страхового відшкодування та здійснила відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП відповідно до норм чинного законодавства, просив у задоволенні позову відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ПрАТ «СК «Провідна» відшкодовано завдану майнову шкоду без врахування податку на додану вартість за пошкоджений автомобіль позивача відповідно до звіту про оцінку пошкодженого автомобіля, складеного на замовлення страхової компанії відповідно до вимог закону, а ОСОБА_4 відшкодовано франшизу. Позивач не довела необхідності стягнення додаткової суми коштів, оскільки замовлене нею експертне дослідження не є належним доказом того, що виплаченого відшкодування недостатньо для проведення необхідного відновлювального ремонту. Крім того, не надала доказів, що такий ремонт нею проведений і оплачений.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що відповідно до акта огляду пошкодженого автомобіля від 03 грудня 2015 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, у розділі характер пошкоджень зазначено, що диск заднього лівого колеса пошкоджено подряпинами. Зазначені подряпини вбачаються і на доданих до цього акта фотографіях. Огляд автомобіля проведено у присутності позивача та представника страхової компанії. З огляду на наведене, висновок оцінювача ОСОБА_6 щодо необхідності заміни диска заднього лівого колеса є незрозумілим, не обґрунтованим у складеному ним звіті і не відповідає вимогам підпункту 8.4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика).

Апеляційний суд також зазначив, що, незважаючи на розбіжність вартості ремонтних робіт, позивач не заявляла у суді першої інстанції, а також в апеляційному суді клопотання про проведення автотехнічної експертизи, про що сторонам було роз'яснено судами.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що акт огляду пошкодженого автомобіля від 03 грудня 2015 року складено не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, а іншою особою, ОСОБА_9. Враховуючи те, що оцінювач ФОП ОСОБА_7 не оглядав транспортний засіб «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_4, складений звіт про матеріальний збиток від 17 грудня 2015 року № 793/12-15 не можна брати до уваги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, а тому скарга задоволенню не підлягає.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 листопада 2015 року приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Форд Сієрра», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Ківерці поблизу кафе «Дубок», на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_3 і який наближався до перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з цим автомобілем. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) і не заперечувалась відповідачем у судовому засіданні.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу №АЕ/3874210, сертифікат страхування дійсний з 12 серпня 2015 року до 11 серпня 2016 року) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». Пунктом 4 полісу визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, який складає 50 000, 00 грн, франшизу встановлено в розмірі 500, 00 грн.

Згідно зі звітом від 17 грудня 2015 року № 793/12-15 про оцінку вартості матеріальних збитків, заподіяних володільцю транспортного засобу пошкодженням автомобіля НОМЕР_2, складеним фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності від 24 вересня 2013 року № 15211/13, дійсний до 24 вересня 2016 року) на замовлення ПрАТ «СК «Провідна», вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП, складає 7 295, 03 грн, вартість матеріальної шкоди без врахування податку на додану вартість на запасні частини становить 6 768, 47 грн.

Згідно з актом огляду транспортного засобу від 03 грудня 2015 року встановлено, що огляд автомобіля НОМЕР_3, проведено оцінювачем ОСОБА_7 з участю власника автомобіля ОСОБА_3 та представника страхової компанії. Частина пошкоджених під час ДТП деталей на автомобілі позивача (а саме: двері задні ліві, диск заднього лівого колеса) підлягають ремонту та фарбуванню. Заміні підлягає лише молдинг задніх лівих дверей, що відповідає видимим пошкодженням транспортного засобу, зазначеним у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду.

Не погоджуючись з характером пошкоджень, зазначених в акті огляду транспортного засобу, потерпіла виклала в акті заперечення в частині необхідності заміни диска заднього лівого колеса.

Розмір виплаченого ПрАТ «СК «Провідна» відшкодування склав 6 268, 47 грн і був розрахований таким чином: 7 295, 03 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ та без врахування коефіцієнта фізичного зносу), 526, 56 грн (розмір ПДВ), 510, 00 грн (франшиза).

Страхове відшкодування виплачено 26 лютого 2016 року, що підтверджено позивачем і її представником в судовому засіданні.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 цієї Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

У справі, що переглядається, ОСОБА_3 укладено угоду зі спеціалістом-оцінювачем СПД фізичною особою ОСОБА_6, який визначив розмір матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля НОМЕР_3, в результаті ДТП, в розмірі 17 864, 90 грн (звіт про оцінку автомобіля НОМЕР_3, від 21 січня 2016 року).

Таким чином, у матеріалах справи наявні два звіти щодо визначення вартості заподіяних збитків, розмір яких відрізняється, зокрема відрізняється різними висновками щодо необхідності ремонту чи заміни пошкодженого диска колеса автомобіля позивача (ціна диска без урахування фізичного зносу - 20 953, 07 грн), що зумовило різні розрахунки розміру страхового відшкодування для відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до пункту 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем, експертом являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром і інші показники, необхідні для висновку.

Згідно із пунктом 5.2 Методики у разі потреби виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження врученням відповідного виклику під розписку особи, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Підпунктом 8.4.3 Методики передбачено, що рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту).

Враховуючи висновки за актом огляду транспортного засобу від 03 грудня 2015 року, а також додатково оцінивши те, що з фотографічної документації, долученої до зазначеного звіту, складеного СПД фізичною особою ОСОБА_6, судами не встановлено таких видимих пошкоджень диска заднього лівого колеса, які не підлягають відновленню, то обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що висновок цього оцінювача щодо необхідності заміни диска заднього лівого колеса є безпідставними у складеному ним звіті та не відповідає вимогам підпункту 8.4.3 Методики.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження щодо понесення реальних збитків, які не покриваються сумою отриманої страхової виплати, позивач не наводила.

Верховним Судом враховано, що під час розгляду справи суд роз'яснював сторонам право на звернення із клопотанням про проведення судової автотехнічної експертизи, проте таке право позивачем не реалізовано.

За змістом статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди першої та апеляційної інстанцій свої процесуальні дії належним чином обґрунтували, врахувавши при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд не встановив порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору по суті, оскільки судами оцінено докази за їх внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також під час розгляду справи не виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що є обов'язковою підставою для скасування судових рішень.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідають вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що акт огляду пошкодженого автомобіля від 03 грудня 2015 року складено не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, оскільки згідно з матеріалами справи судами встановлено протилежне.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик