ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/11252/18

провадження № 22-ц/818/1947/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: Харківська міська рада,

відповідач: ОСОБА_1,

третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2019 року в складі судді Єрмак Н.В.,

встановив:

У серпні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської в якому просила звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 0055 га по АДРЕСА_1 яка використовується ОСОБА_1 шляхом демонтажу самочинно побудованої прибудови (балкону) до квартири АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для подальшого використання стан та стягнути з останньої на користь Харківської міської ради судовий збір.

Позов мотивовано тим, що відповідач по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2010 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.08.2018 року.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 16 вересня 2016 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю встановлено, що до квартири АДРЕСА_1, здійснено прибудову балкону.

Актом обстеження земельної ділянки від 31.07.2018 року відділом Самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради встановлено, що земельна ділянка загальною площею (орієнтовно) 0,0055 га, використовується ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування прибудови (балкону) до вищевказаної квартири.

Оскільки вказана прибудова до квартири відповідачем здійснена самочинно без відведення в установленому порядку, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачем по справі подано до суду відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради, при цьому зазначивши, що здійснена в належній їй квартирі прибудова балкону, яка не має прив'язки фундаментом до земельної ділянки, відноситься до робіт з перепланування будинку, що є одним з елементів реконструкції житлового будинку, що в свою чергу, віднесено до Переліку будівельних робіт, що не потребують документів, які дають право на їх виконання та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 406.

Вказує також, що здійснене нею перепланування квартири було виконано перш за все з метою попередження передчасного зносу та уникнення руйнування будівельних конструкцій в належній їй квартирі, з чітким усвідомленням покладеного на неї приписами статті 322 ЦК України обов'язку нести тягар утримання майна, щоб не створювати небезпеку для третіх осіб.

Крім того, будь-яких належних й допустимих доказів неможливості перебудови нерухомого майна відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами позовна заява не містить.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2019 року позовну заяву задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0055 га по АДРЕСА_1, яка використовується останньою шляхом демонтажу самочинно побудованої прибудови (балкону до квартири АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) 00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1, в особі її представника - адвоката ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції статей 2, 263 та 264 ЦПК України, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, поклавши на позивача судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки дана справа потребує значного часу, є складною за об'єктом та предметом доказування, а також предмет позову має не малий для відповідача грошовий еквівалент, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, вказує, що спірний балкон відповідача не є прибудовою, а є переплануванням квартири, і звільнити земельну ділянку площею 0,0055 га по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу неможливо, оскільки балкон не знаходиться на землі.

Вважає, безпідставними посилання у позові на відсутність у відповідача зареєстрованого права власності чи користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою, оскільки норма чинного законодавства, яка б регулювала правовідносини у сфері землекористування та якою було б передбачено оформлення у власність земельної ділянки для будівництва та подальшої експлуатації прибудови або балкону до квартири, розташованої на першому поверсі багатоквартирного будинку відсутня.

Також апелянт посилається на лист Головного управління Держпродспожислужби в Харківській області від 19.02.2019 року № 4.2/2238 відповідно до якого в санітарному законодавстві відсутні вимоги щодо облаштування балконів, у зв'язку з чим вказана відповідь підтверджує відсутність порушень санітарного законодавства під час прибудови балкону до вищевказаної квартири.

Крім того у якості додатку до апеляційної скарги було додано висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 2911 від 20.02.2019 року, проведеного фахівцями ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, відповідно до якого виконане відповідачем перепланування відповідає вимогам будівельних норм та правил, за виключенням пункту 2.25 ДБН В2.2-15-2005; будівництво прибудови балкону не вплинуло на технічний стан та несучі конструкції вищевказаної квартири та будинку в цілому; знесення чи розбирання зведеного прибудованого балкону негативно вплине на стан конструкцій вищевказаного будинку та квартири.

28 березня 2019 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив представника Харківської міської ради - Яковенко С.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що прибудова до квартири відповідачем здійснена самочинно без відведення в установленому порядку для цієї мети земельної ділянки.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2010 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.08.2018 року.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 16 вересня 2016 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю встановлено, що до квартири АДРЕСА_1, здійснено прибудову балкону.

Актом обстеження земельної ділянки від 31.07.2018 року відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради встановлено, що земельна ділянка загальною площею (орієнтовно) 0,0055 га, використовується ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування прибудови (балкону) до вищевказаної квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Доказів, які підтверджують право власності або користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність»).

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, тобто якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» положення ст.376 ЦК не застосовуються у спорах про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК України.

Згідно ч.1,2 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

Отже, будь-яка територія набуває статусу прибудинкової виключно за умов, якщо вона визначена актом на право власності або користування земельною ділянкою та призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Будь-яких доказів того, що за будинком № 6 по пров. Рубежанському, у м. Харкові була закріплена прибудинкова територія, земельна ділянка виділялася відповідачу у власність чи користування, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0055 га по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самочинно побудованої прибудови (балкону) до квартири АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 16 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко