Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 686/22901/15-ц

провадження № 61-33761св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року у складі судді: Демінської А. А., та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Переверзєвої Н. І., Кізюн О. Ю., П`єнти І. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та визнання права на Ѕ частину квартири.

Позов мотивовано тим, що за час проживання в шлюбі з серпня 1982 року по вересень 2011 року сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на квартиру видано ім`я відповідача але квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності відповідно до статті 22 КпШС України. Втім, відповідач не визнає прав позивача як співвласника, що підтверджується зокрема фактами звернення ОСОБА_2 з позовами про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення вимог, просила

визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

визнати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 липня 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 31 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішення судів мотивовані тим, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі № 2-5165/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами у період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, а ОСОБА_1 є її співвласником.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 липня 2016 року за нововиявленими обставинами та клопотанням про поновлення строку для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

Заява мотивована тим, що скасовано судове рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення. При ухваленні судового рішення від 14 липня 2016 року судом відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України враховано, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року у справі № 2-5165/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами у період шлюбу за спільні кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, а ОСОБА_1 є її співвласником. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 14 вересня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

ОСОБА_2 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року скасовано за нововиявленими обставинами. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що у статті 22 КпШС встановлювалась презумпція спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане у шлюбі, а тому саме на відповідача покладається обов`язок її спростування та доведення того, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали особисто відповідачу ОСОБА_2 Відповідачем не надано доказів, в силу яких спростовується презумпція спільності майна подружжя. Оскільки, спірна квартира набута сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, то є спільним сумісним майном подружжя і при поділі належить обом сторонам в рівних частках. Суди зробили висновок, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише в 2015 році, коли позивач вдруге звернувся з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу в якій просив оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: ОСОБА_1 звернулась до суду поза межами позовної давності; спірна квартира придбана ОСОБА_2 за кошти перераховані підприємством, на якому працював відповідач, а отже є його особистою власністю, що не було враховано судами.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1982 року, який розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року.

У травні 1998 року між державним комунальним підприємством «Хмельницькбудзамовник» та ОСОБА_2 укладено договір про дольову участь у будівництві квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Хмельницької міської ради від 13 серпня 1998 року № 328-Г затверджено акт державної комісії про прийняттю будинку в експлуатацію та на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано свідоцтво від 06 грудня 1998 року про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15 зроблено висновок, що оскільки спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 22, 24, 28 КпШС 1969 року.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У частині першій статті 24 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено позовну давність, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності».

За таких обставин, встановивши, що спірна квартира набута за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін та поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков