КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 359/3153/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7326/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

29 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, третя особа: Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 28 жовтня 2015 року Міністерство культури України уклало з ОСОБА_1 контракт №633 про те, що позивач призначався на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» терміном на 5 років з 28 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2020 року.

Додатком №1 до контракту визначено посадовий оклад позивача в розмірі 4916 грн. та встановлена кратність 2 до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії (редактора відділу).

29 березня 2016 року Міністерство культури України та ОСОБА_1 підписали додаток №2 до контракту, згідно з яким розмір посадового окладу позивача збільшено до 5998 гривень.

20 жовтня 2016 року Міністерство культури України та ОСОБА_1 підписали додаток №3 до контракту, згідно з яким розмір посадового окладу позивача збільшено до 11996 гривень, а коефіцієнт кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії (редактора відділу) був підвищений до 4.

Згідно Умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів посадового окладу і преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства культури України, затверджених наказом Міністерства культури України №538 від 13 липня 2016 року, розмір посадового окладу керівника державного підприємства визначався у кратності 4 до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії, зазначеної в колективному договорі. Такою професією вважається редактор відділу, посадовий оклад якого в 2017 році становив 6900 гривень.

Тому розмір посадового окладу позивача повинен був становити 27600 (6900 х 4), а не 11996 гривень. Ці обставини свідчать про те, що протягом 2017 року він мав право на отримання заробітної плати в загальному розмірі 331200 гривень (27600 х 12), а не 143952 гривень (11996 х 12).

У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за період часу з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року в розмірі 187248 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра культури України №780/0/17-15 від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» як такий, що став переможцем конкурсного відбору.

28 жовтня 2015 року між Міністерством культури України та ОСОБА_1 укладено контракт №633 про те, що позивач призначається на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» терміном на 5 років з 28 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2020 року (а.с.6-12).

Додатком №1 до контракту визначено посадовий оклад позивача в розмірі 4916 грн. та встановлена кратність 2 до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії (редактора відділу).

29 березня 2016 року Міністерство культури України та ОСОБА_1 підписали додаток №2 до контракту, згідно з яким розмір посадового окладу позивача збільшено до 5998 грн.

Як вбачається зі змісту колективного договору між адміністрацією ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» та профспілковим комітетом на 2016-2019 роки, вказаною професією визначений редактор відділу.

З копії листа генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» №104/01-08 від 17 березня 2016 року вбачається, що на той час мінімальний посадовий оклад редактора відділу становив 2999 гривень

20 жовтня 2016 року між Міністерством культури України та ОСОБА_1 підписано додаток №3 до контракту, згідно з яким коефіцієнт кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії (редактора відділу) був підвищений до 4, а розмір посадового окладу позивача визначено в розмірі 11996 гривень (2999 х 4).

З довідок генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» №111/01-08/12 від 24 квітня 2018 року та №110/01-08 від 23 квітня 2018 року вбачається, що заробітна плата, яка виплачувалась ОСОБА_1 в період часу з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, визначалась з урахуванням посадового окладу в розмірі 11996 гривень.

Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата, яка виплачувалась ОСОБА_1 в період часу з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, визначалась з урахуванням посадового окладу в розмірі 11996 гривень. Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», визначено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті.

У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці.

Відповідно до статуту ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», Видавництво несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством України і не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та Органу управління майном. Держава та Органуправління майном не несуть відповідальності за зобов`язаннями Видавництва.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2015 року між Міністерством культури України та ОСОБА_1 укладено контракт №633 про те, що позивач призначається на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» терміном на 5 років з 28 жовтня 2015 року по 27 жовтня 2020 року (а.с.6-12).

Наказом Міністра культури України №780/0/17-15 від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» як такий, що став переможцем конкурсного відбору.

Відповідно до Статуту ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» є окремою юридичною особою, що самостійно здійснює свою господарську діяльність та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна і не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та Органу управління майном. Держава та Орган управління майном не несуть відповідальності за зобов`язаннями Видавництва.

Розділом 9 Статуту передбачено, що Генеральний директор Видавництва визначає його структуру та штатний розпис видавництва, визначає умови оплати праці працівників структурних підрозділів, затверджує положення про преміювання працівників та виплати соціального характеру, затверджує правила внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 контракту від 28 жовтня 2015 року, керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.

Відповідно до п. 3.3 контракту (із внесеними змінами), за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого посадового окладу 11996 грн.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що заробітна плата, яка виплачувалась ОСОБА_1 в період часу з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, визначалась з урахуванням посадового окладу в розмірі 11996 гривень. ( а.с. 105, 106 т.1).

Таким чином встановлено, що Міністерство культури України в даному випадку виступає як орган управління майном, питання щодо виплати заробітної плати, затвердження штатного розкладу покладається на ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» та Генеральний директор Видавництва.

За таких обставин ні чинним законодавством, ні укладеним між сторонами контрактом, у якому визначені умови оплати праці, не передбачено обов`язку Міністерства культури України, як уповноваженого органу управління, виплати позивачеві заробітної плати, а тому в даному випадку Міністерство культури не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив, чи є належним відповідачем Міністерство культури України, з урахуванням вимог позову, не роз`яснив позивачеві право про заміну неналежного відповідача чи залучення у якості співвідповідача ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», тобто, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даних правовідносинах Міністерство культури України не є належним відповідачем у справі, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства культури України про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, шо ріщення суду підлягає с касуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року скасувати, ухвалити постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства культури України, третя особа: Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 4 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді