ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9457/17 Номер провадження 22-ц/814/21/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Лобова О.А., Обідіної О.І.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року у складі судді Андрієць Д.Д.

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та, посилаючись на порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором № б/н від 14.12.2006 року, просив про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, що виникла станом на 31.10.2017 року у сумі 83180,33 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 5688,97 грн., за процентами 69654,20 грн., за пенею та комісією 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3937,16 грн., а також 1600 грн. судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, за яким остання отримала кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, своїх зобовязань за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала та продовжує ухилятись від виконання зобовязання, заборгованість за договором не погашає.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що суд позбавлений можливості за відсутності належних Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, встановити або спростувати факт порушення відповідачем умов кредитного договору.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що укладений між сторонами кредитний договір є дійсним та підлягає виконанню, оскільки при укладенні кредитного договору сторони досягли всіх істотних умов договору, складовою якого є Умови та Правила надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена на погодилася, про що свідчить підпис у заяві позичальника.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За умовами кредитного договору відповідач зобовязалась здійснювати обовязковий щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31.10.2017 року утворилася заборгованість за кредитом, яка становить 83180,33 грн. та складається із: заборгованості за кредитом у сумі 5688,97 грн., за процентами 69654,20 грн., за пенею та комісією 3400 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3937,16 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем копія Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, що унеможливлює встановлення факту, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного між позивачем і відповідачем.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду повністю погодитись не може з огляду на наступне.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина перша статті 640 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містять підпис Голови Правління банку ОСОБА_4

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 визнала, що вона дійсно отримала кредит у позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 1500 грн. та кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, вносила кошти на його погашення, проте Умов та Правил надання банківських послуг та будь-якої згоди на зміну умов договору не підписувала.

Встановлено, що на виконання умов кредитного договору ОСОБА_2 видав відповідачу платіжну картку «Кредитка Універсальна» № 885273 з встановленим кредитним лімітом 1500 грн. та строком дії до грудня 2009 року.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_3 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж вона здійснила 10 грудня 2013 року.

Підписавши заяву-анкету ОСОБА_3 погодилася з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Дійшовши висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин, які випливають із договору банківського кредиту, районний суд не звернув увагу на те, що відповідач у справі визнала факт укладення договору, факт отримання кредитних коштів на кредитну картку та користування ними, що підтверджується також випискою про рух коштів за кредитною карткою.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про відсутність кредитних правовідносин між сторонами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином відповідачем, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку (пеня за несвоєчасне погашення кредиту), то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Вищезазначене відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові ОСОБА_5 від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

За наведених обставин початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву вказала, що строк дії кредитної картки сплив в грудні 2009 року та заявила про застосування позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом 13 грудня 2017 року, тобто після спливу трирічної позовної давності навіть щодо останнього платежу, який було здійснено відповідачем 10 грудня 2013 року.

Отже, позивачем пропущено визначений законодавством строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 травня 2018 року скасувати.

Постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за спливом позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.А. Лобов

ОСОБА_6