Справа № 236/425/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю: секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, в порядку спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та інших компенсацій внаслідок порушення термінів виплати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій вона просить стягнути з відповідача частину заробітної плати за березень та за час вимушеного простою в розмірі 10730,51 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4905,94 гривень, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 3907,25 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні виплати (а.с.2-5).

Ухвалою судді від 05.02.2019 відкрито спрощене провадження у справі.(а.с.56-57).

Ухвалою суду від 11.03.19 позовну заяву, на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків п'ять днів з дня отримання ухвали(а.с.88-89).

У строк, наданий судом, недоліки позовної заяви усунуто. Позивач уточнила назву юридичної особи відповідача, зазначивши відповідачем - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"(а.с.91-99).

Ухвалою суду від 26.03.2019 продовжено розгляд спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін(а.с.106-107).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 2010 року працювала у відділеннях ДП «Донецької залізниці», з 01.08.2014 працювала на посаді техніка 2 категорії виробничо-технічного відділу, з 01.07.2016 у ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 10-11).

Наказом начальника Виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо»

Луганської дирекції залізничних перевезень від 17.03.2017 № 73/ОД та наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16.03.2017 № 58-ДН, було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 40-43).

17.07. 2017 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці (а.с.16).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 18днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного місячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 16).

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період(код 101- заробітна плата): 1 квартал 2017 року()-12552,84 грн., 2-3 квартал 2017 року- відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу(формаОК-5) від 22.11.2018, розмір нарахованої заробітної плати позивачу(код 40150216) за березень- 4334,08 грн., квітень-липень 2017 року відомості відсутні(а.с.13-15).

А також позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період березень-липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року- 1878,43 грн., аванс - 1267,96 грн., квітень 2017 року-1954,37 грн., травень 2017 року-1954,37 грн., червень 2017 року-1954,37 грн., липень 2017 року-8233,09 грн.(в тому числі компенсація за 25 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги)(а.с.18-22).

З розрахунку заробітної плати за березень 2017 року вбачається, що сума до оподаткування складає 4254,80 грн., за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані бухгалтером, начальником Родаківської дистанції колії, заступником начальника дистанції з кадрових питань підприємства: за березень позивачем відпрацьовано 15 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень - «0» (а.с.45-54).

Крім того позивачем надані копія журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої(цех № 24), згідно з яким позивач перебувала у простої у березні 11 днів(66 год.), у квітні 24(157), у травні 24(159), у червні 24(158), у липні 14-92(а.с.23-39).

Також, з наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що відповідачем нараховано оплату за час простоїв, а саме: березень - 920,49 грн.., квітень - 2412,79 грн., травень - 2412,79 грн., червень - 2412,79 грн., липень -1290,56 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримаввсі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У зв'язку з цим суд відхиляє посилання відповідача у відгуку на позовну заяву від 25.02.2019 (а.с.61-77), на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Проте позивачем суду надано наказ про припинення трудового договору (а.с.16), розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (а.с.17-22), табелі обліку використання робочого часу(а.с.45-54).

Розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН про встановлення початку простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.40-41), зокрема: згідно розрахунків заробітної плати позивачу нараховано оплату простоїв за березень 2017 року 66 годин (11 днів), за квітень 2017 року - 157 години (24 днів), за травень 2017 року - 159 годин (24 днів), за червень 2017 року - 158 годин (24 днів), за липень 2017 року - 92 годин (14 днів).

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість по оплаті за час простою.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, звільнено позивача 17.07.2017.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини. Які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Позивачем доведено наявність права на отримання певних сум та відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту своєчасного розрахунку з працівником та на спростування факту наявності заборгованості. Відсутність документації не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період.

Однак, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-7 міститься інформація про нарахування за березень 2017 року заробітної плати у сумі 4334,08 грн. яка збігається з сумою заробітку, вказаною в відомостях з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи за період січень - березень 2017 року та співпадає із загальною сумою нарахованої заробітної плати за березень 2017 року, до якої входить і оплата простою. Тобто відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці у березні 2017 року не виплачені. Сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата за березень 2017 року не виплачена та має місце заборгованість за березень 2017 року.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення частини заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного простою за березень 2017 року задоволенню не підлягають.

Водночас суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що позивачем невірно було визначено суму компенсації за невикористану відпустку.

Так, відповідно до наказу «Про припинення трудового договору» № 1660-ОС від 17.07.2017 року позивачу повинно бути сплачено компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки(а.с.16). У зв'язку з чим суд приходить висновку, що позивач має право на компенсації за невикористану відпустку у розмірі 18 днів. Проте у розрахунковому листі за липень 2017 року вказана компенсація за 25 днів відпустки(а.с.22). З наданих сторонами доказів убачається, що сума компенсації за 18 днів невикористаної відпустки складає 2197,62 грн.(в тому числі податок на доходи фізичних осіб 395,57 грн., військовий збір 32,96 грн.)(а.с.66).

В свою чергу, розмір не виплаченої вихідної допомоги при звільненні позивача, відповідачем не спростована шляхом надання належних доказів.

Суд не приймає як належний доказ, надану представником відповідача до відгуку довідку від 19.02.2019 про розрахунок оплати середньомісячної зарплати , оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем в березні 2017 року відпрацьовано 107 год.(а.с.18,65) і в даному випадку слід керуватись абз.4 п.2 Порядку «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100, згідно якому, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року та заробітної плати за час вимушеного простою, а також компенсації за невикористані дні відпустки, підлягають частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за період з квітня по липень 2017 року: квітень- 2412,79 грн., травень-2412,79 грн., червень - 2412,79 грн., липень-1290,56 грн., а всього 8528,93 грн.; одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 4905,94 грн.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 2197,62 грн., а всього 15632,49грн., яка підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов'язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням терміну виплати станом на місяць ухвалення рішення судом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації через відсутність вини відповідача у порушенні трудових прав працівників, в тому числі встановлених строків виплати заробітної плати.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів).

Судом встановлена заборгованість по заробітній платі за час простою у сумі 8528,93 грн., з яких за квітень- 2412,79 грн., травень-2412,79 грн., червень - 2412,79 грн., липень-1290,56 грн.; одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 4905,94 грн.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 2197,62 грн., яка обчислена без утримання податків та інших обов'язкових платежів, а тому для нарахування компенсації на ці доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до п. 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Компенсація з цих грошових доходів станом на 11.04.2019 складає:

місяць, рік; сума нарахованого доходу (грн.); ПДФО(грн.);військовий збір (грн.);сума не виплаченого доходу (після утримання податків)(грн.) коефіцієнт приросту споживчих цін;сума компенсації (грн.):

квітень 2017- 2412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,21; за період з травня 2017 по березень 2019 - 424,39;

травень 2017 2412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,20; за період з червень 2017 по березень 2019 - 393,90;

червень 2017 2412,79 грн.; 434,30; 36,19; 1942,30; 1,18; за період з липня 2017 по березень 2019 - 357,19;

липень 2017- 8394,12 (1290,56+4905,94 +2197,62); 1510,94; 125,91; 6757,27; 1,18 за період з серпня 2017 по березень 2019 - 1226,44.

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків виплати доходів за квітень-липень 2017 року складає 2401,92 грн. (424,39+393,90+357,19+1226,44).

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів підлягають задоволенню у сумі 2401,92грн.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов'язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних сум, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До суду відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Суд приймає як доказ Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

А тому, позовні вимоги, передбачені статтею 117 КЗпПУ, які передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заборгованості заробітної плати, заявлені на загальну суму 19547,70 грн., та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням їх виплати, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково на суму 15632,49грн.(80%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 614,72 грн.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум з 17.07.2017 по день винесення рішення, за яку позивачем не було сплачено судовий збір на підставі ухвали суду від 05.02.2019(ст. 136 ЦПК України)(а.с. 56-57). Враховуючи, що судом у задоволенні цих вимог відмовлено, судові витрати покладаються за рахунок держави.

Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 12,13, 141, 212, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні та інших компенсацій внаслідок порушення термінів виплати при звільненні- задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного простоюу сумі 8528,93 грн., з яких за квітень- 2412,79 грн., травень-2412,79 грн., червень - 2412,79 грн., липень-1290,56 грн.; одноразової грошової допомога при звільненні у розмірі 4905,94 грн.; компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 2197,62 грн., а всього 15632,49(п'ятнадцять тисяч шістсот тридцять дві гривні 49 копійок) гривень та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2401,92(дві тисячі чотириста одна гривня 92 копійки) гривень.

Зобов'язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_3 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, ) на користь держави (рахунок одержувача: 5564, , МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП)) судовий збір в розмірі 614,72(шістсот чотирнадцять гривень 72 копійки)гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Текст рішення виготовлений 11.04.2019.

Суддя -