КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3392/2019
справа №357/5404/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О.В. 19 листопада 2018 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В травні 2018 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 33373,05 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 23 листопада 2007 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Заяви, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із цим договором позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав 11900 грн., при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.

У зв"язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов"язань станом на 03 квітня 2018 року заборгованість становить 33373,05 грн., що складається з:

- 2390,37 грн. тіло кредиту;

- 14515,52 грн. відсотки за користування кредитом;

- 14639,87 грн. пені;

- 250 грн. штраф (фіксована частина);

- 1577,29 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.

Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодилась на його умови, зокрема з тим, що, підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт.

Скаржник на спростування доводів суду в апеляційній скарзі зазначає про оформлення відповідачем Анкети-заяви від 14 серпня 2012 року та Анкети-заяви від 12 жовтня 2011 року.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якій посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Одночасно вказує, що картка "Універсальна", яка була видана відповідачу в 2008 році по закінченні строку її дії закрита, відповідно отримала інший вид платіжної картки MasterCard "GOLD" строком на три року, та строк дії якої закінчився в листопада 2017 року, на підтвердження чого надано відповідну копію картки.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 06 лютого 2008 року між сторонами укладено договір шляхом заповнення та підписанням заяви, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодилась на Умови та правила надання банківських послуг, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць, щомісячна комісія 1%. Кредитка "Універсальна" "55 днів пільгового періоду".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивач у позові вказує, що рахунок було відкрито 23 листопада 2007 року, але доказів цього та факту отримання позичальником кредитних коштів, з наданням їй банківських Умов послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із Заявою свідчило б про укладений в належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг, із якими позичальник була б ознайомлена, зокрема у відповідній редакції, не надано.

Зазначено, що згідно розрахунків заборгованості заборгованість за тілом кредиту є більшою ніж сума, яку позичальнику було видано, а також процентна ставка є іншою, при цьому всупереч Умов та правил надання банківських послуг (п.п. 1.1.3.2.4, 1.1.6.1, 1.1.6.2, 2.1.1.5.4) банком не надано доказів про надіслання позивачу інформації щодо зміни кредитного ліміту. Також вказав, що розрахунок заборгованості оформлений неналежним чином, оскільки не містить прізвища особи, яка має право складати його, підпису цієї особи та печатки банку, а відтак не пояснює природу виникнення боргу.

Суд також вказав, що позивачем не доведено дотримання вимог п.3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист пав споживачів" щодо надання позичальнику попередньої інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та отримання її письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, досягнення між сторонами усіх істотних умов договору, та не доведено підстави нарахування штрафів в розмірі, який перевищує 50% розміру наданого кредиту.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов»язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (ст.634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (ст.207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Оформлення договірних відносин, у разі виконання спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт АТ "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сторінці банку в мережі Інтернет та можуть змінюватися, проте клієнт зобов"язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Підставою позову є невиконання кредитних зобов"язань, що пов"язані із видачею кредитних коштів. Позивач має довести факт укладення кредитного договору на тих чи інших умовах

Як на підставу виникнення кредитних правовідносин банк послався на заяву від 23 листопада 2007 року.

Згідно наданої заяви "23 листопада 2007 року" є датою відкриття рахунку, але при цьому клієнт банку виявив бажання оформити картку на своє їв"я 06 лютого 2008 року, що убачається з верхньої частини зворотної сторони заяви, та у цю саме дату отримав картку.

До позову долучено два розрахунки заборгованості (один є продовженням іншого), з яких убачається, що вони стосуються заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2007 року, але матеріалами справи установлено, що правовідносини між сторонами виникли 06 лютого 2008 року.

При цьому, розрахунок заборгованості розпочато з 26 січня 20008 року, відомості про особу, якою такий розрахунок проведено, відсутні.

Відтак позивачем не доведено, що заборгованість, яка є предметом позову, стосується наявного у справі договору (заяви), апеляційна скарга не містить будь-яких аргументів щодо спростування висновків суду першої інстанції в цій частині. Натомість апеляційна скарга позивача містить посилання на Анкету-заяву від 14 серпня 2012 року та Анкету-заяву від 12 жовтня 2011 року, які взагалі не узгоджуються з позовними вимогами.

Апеляційна скарга не містить посилань на факти, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 19 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова