П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/253/19

Провадження № 22-ц/4815/542/19

Головуючий у Рівненському міському суді

при постановленні ухвали (повним текстом)

ОСОБА_1

Місце і дата поставлення: м. Рівне, 23.01.2019

Час постановлення: невідомий

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М.. ОСОБА_2

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3;

відповідач: ОСОБА_4;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: на стороні позивача: ОСОБА_5 і ОСОБА_6;

за участі (в апеляційному суді): представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду від 23 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6; про розірвання договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: ОСОБА_5 і ОСОБА_6; про розірвання договору купівлі-продажу. Мотивуючи позов, вказувалося про відсутність у позивача волевиявлення на відчуження звільненої з-під іпотеки квартири АДРЕСА_1, що є її єдиним житлом, вартістю у сім разів нижче її дійсної. Також зазначає про те, що викладені в умовах оспорюваного договору обставини підтверджують укладення його ОСОБА_3 на вимогу відповідача як гарантію повернення позики.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 січня 2019 року заяву представника позивача адвоката ОСОБА_8 задоволено повністю і забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі відповідач фактично покликався на порушення судом норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо можливості настання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання потенційного рішення суду, що суперечить ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

На його думку, залишено без уваги вимоги ст. 149 ЦПК України і пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". В порушення цих розяснень суд не вмотивував обґрунтованість забезпечення позову, а також зробив необ'єктивний висновок про те, що невжиття забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вважає, що судом не додержано і правил ст. 153 ЦПК України щодо вирішення питання про зустрічне забезпечення позову, а тому відповідно до ст. 151 ЦПК України суд повинен був повернути заяву про забезпечення позову заявнику.

Крім того, оскаржуваною ухвалою знівельовано рішення Рівненського міського суду від 21 червня 2018 року, що набрало законної сили, і яким виселено третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову позивачу в забезпеченні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: ОСОБА_5 і ОСОБА_6; про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Предметом спору є припинення оспорюваного договору через його розірвання з огляду на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при його укладенні (а.с. 1-4; 8-8, зв.; 9; 1011-11, зв.).

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист. або поновлення порушених чи освоюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд попередьої інстанції, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу наявності/відсутності підстав для розірвання договору купівлі-продажу квартири, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою обґрунтовано наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, договірні права на яку оспорюються сторонами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких доказів про можливість настання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання потенційного рішення суду не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Поготів, обрані заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Щодо аргументів заявника про залишення судом без застосування ч. 7 ст. 153 ЦПК України щодо вирішення питання про зустрічне забезпечення позову, то апеляційний суд з ними не погоджується.

Зазначена норма закону вказує про те, що поряд із вирішенням питання про забезпечення позову суд зобов'язаний обговорити і питання зустрічного забезпечення. Однак, забезпечивши позов, суд першої інстанції правильно не застосував зустрічного забезпечення, не знайшовши для цього достатніх підстав.

Не можна погодитися і з доводами відповідача про неврахування судом рішення Рівненського міського суду від 21 червня 2018 року, що набрало законної сили, тобто цим фактом було знехтувано. Так, дане рішення не пов'язується зі спірними правовідносинами, крім певних преюдиційних обставин, адже вони стосуються різних матеріально-правових вимог.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також зясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд переконався у забезпеченні позову саме шляхом накладення арешту на квартиру, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374-375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду від 23 січня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 20 хв. 23.04.2019

Головуючий: Судді: