Номер провадження 2/754/4077/19 Справа №754/493/19
15 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -
Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до відповідача ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування транспортних засобів № АІ 9944560, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota RAV4» д/н НОМЕР_3. 24.11.2016 року по вул. Братиславська у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Mercedes д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 та Toyota RAV4 д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 У результаті ДТП автомобіль Mercedes отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля ТзОВ «Світязь» була завдана матеріальна шкода. Позивачем власнику автомобіля Mercedes було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 3736, 28 грн. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1, що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року. Відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом строк. Оскільки відповідач добровільно не бажає відшкодувати суму страхового відшкодування, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 3736, 28 грн. та судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 23.08.2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування транспортних засобів № АІ 9944560, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota RAV4» д/н НОМЕР_3.
24.11.2016 року по вул. Братиславська у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Mercedes д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 та Toyota RAV4 д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1
В результаті ДТП автомобіль Mercedes д/н НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдано - матеріальну шкоду в розмірі 3736, 28 грн.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 (а.с. 20).
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Таким чином, невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останньої.
Відповідно до платіжного доручення від 24.07.2017 р. № ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ТзОВ «Світязь» страхове відшкодування в сумі 3736, 28 грн. (а.с.21).
Відповідно до п.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах ліміту відповідальності страховика.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів в разі настання страхового випадку повинен здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємством, установою, організацією, що надають послуги, повязані із відшкодуванням збитків.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст.1188 ЦК України).
Згідно зі ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пп.«ґ» 38.1.1 п.38.1 ст.38 закону №1961-IV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону.
Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 закону №1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше від трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього закону,МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.
Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте якщо: факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов'язаннях.
Це узгоджується з висновками, викладеними у постановах ВСУ від 16.09.2015 у справі №6-284цс15 та від 22.03.2017 у справі №6-2011цс16, а також з постановою Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №208/7291/13-ц.
Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди в розмірі 3736 28 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. 11, 1191 ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 3736, 28 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762, 00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення був виготовлений 15 квітня 2019 року.

Головуючий: