Справа № 454/2536/18 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2768/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сокальської РДА про негайне відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сокальської РДА про негайне відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Сокальського районного суду від 03 травня 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо.

Попередньо вони домовились між собою що їхня малолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, буде проживати з матір'ю за адресою АДРЕСА_1. На підтвердження даної домовленості Сокальською районною адміністрацією було винесено розпорядження від 22 червня 2018 року про визначення участі батька у вихованні малолітньої дитини та встановлено дні та години спілкування батька з дитиною.

05 липня 2018 року вона звернулася в Сокальський районний суд з позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір'ю, щоб вирішити питання місця проживання дитини, оскільки відповідач постійно погрожував відібрати дитину у неї.

Стверджувала, що вона не одноразово зверталась з заявами та скаргами в правоохоронні органи, про те що відповідач порушив домовленість та викрав дитину з місця її проживання ( заяви до Сокальского ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 02 серпня 2018 року, від 05 серпня 2018 року, від 06 серпня 2018 року, від 14 серпня 2018 року, від 15 серпня 2018 року, від 16 серпня 2018 року, від 17 серпня 2018 року, від 22 серпня 2018 року, від 27 серпня 2018 року. Посадові особи Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області жодної заяви не розглянули, жодної відповіді позивач не отримувала.

Покликалася на те, що самочинна зміна місця проживання з боку відповідача була здійснена у спосіб викрадення дитини батьком у матері після одержання дитини для побачення за виконанням розпорядження Сокальської РДА від 22 червня 2018р. про визначення способу участі батька у вихованні дитини та неповернення дитини після побачення з дитиною батьком.

Діями відповідача її заподіяно моральну шкоду в сумі 25000 гривень, яку просила стягнути на її користь.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 рокупозов задоволено частково.

Відібрано в ОСОБА_2 дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернути матері ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 1000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 1409 гривень 60 копійок оплаченого судового збору .

В інших позовних вимогах відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині відібрання в ОСОБА_2 дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернення матері ОСОБА_4, з якою вона проживала.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін в силу її малолітнього віку та статі, залишилася проживати із матір'ю, за попереднім місцем проживання сім'ї, хоча зареєстрованим місцем проживання дитини є місце реєстрації батька. При цьому ОСОБА_4 зобов'язувалася не чинити перешкод батькові у його участі в спілкуванні та вихованні дитини. Відтак між сторонами існувала домовленість не щодо місця проживання дитини, а щодо участі батька у вихованні з дитиною.

Вказує, що саме неправомірні дії позивача спонукали її довірителя звернутися в службу в справах дітей, з заявою щодо визначення способу його участі у вихованні дитини, а не існування домовленості щодо місця проживання дитини, що було покладено в основу рішення.

Крім того зазначає, що покликання суду на судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь позивача на утримання дитини як на обставину що підтверджує, існування між сторонами домовленості щодо дитини не заслуговує на увагу оскільки, дане питання розглядалося в порядку наказного провадження без участі сторін, та встановлення фактичних обставин справи, які ОСОБА_2 не міг заперечити чи спростувати.

Звертає увагу суду, що зареєстрованим місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 є місце реєстрації її батька, у зв'язку з аварійним станом воно було примусово змінене на місце проживання на АДРЕСА_2, місце проживання дитини з позивачем ніким не визначалося.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову, а також допустити поворот виконання рішення в частині негайного відібрання малолітньої дитини ОСОБА_7 та повернення її матері ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про негайне відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, суд виходив з тих обставин, що сторони після розірвання шлюбу було досягнуто згоди щодо проживання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю (позивачем) за адресою: АДРЕСА_1, і після початку розгляду справи за позовом матері про визначення місця проживання дитини, відповідач викрав дитину у позивача та утримував її за адресою: АДРЕСА_3, чим порушив досягнуту домовленість і змінив місце проживання дитини.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1000 грн. моральної шкоди, суд виходив з тих обставин, що завдана останній - відповідачем моральна шкода, полягала у її стражданнях від того, що її дитина була викрадена, хвилювалася за здоров»я дитини, перебувала у нервовому потрясінні, приймала заспокійливі ліки і така сума є достатньою компенсацією для відновлення порушеного права.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2016 року.

У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спільне життя у сторін не склалося, рішенням Сокальського районного суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - розірвано.

З копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 454/1921/18, від 10 липня 2018 року вбачається, що в Сокальскому районному суді Львівської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Відповідно до акту обстеження умов проживання щодо житлового приміщення в якому проживає ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови як окрема спальня, робоче місце та ігрова кімната.

Згідно висновку служби у справах дітей Сокальської райдержадміністрації від 17 серпня 2018 року здійсненого для вирішення між сторонами спору в судовому порядку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі зібраних документів служба у справах дітей Сокальської РДА вважала визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1

Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до розпорядження Сокальської РДА від 22 червня 2018 року про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, було встановлено такі дні: понеділок, середа, п'ятниця з 10:00 год. до 20:00 год. без присутності матері; перша та третя субота місяця з 10:00 год. до 20:00 год. без присутності матері за місцем проживання батька; друга та четверта неділя місяця з 10:00 год. до 20:00 год. без присутності матері за місцем проживання батька.

У відповідності до ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України).

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

В даному випадку, батьками ОСОБА_6 не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, оскільки матір ОСОБА_8 звернулася до Сокальскому районному суду Львівської області з позовом про визначення місця проживання дитини. Провадження у справі про визначення місця проживання дитини відкрито10 липня 2018 року.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до розпорядження голови Сокальської РДА від 31 серпня 2018 року, визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку, за наявності спору в судовому порядку про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без рішення суду яке набрало законної сили в даній справи, належним та допустими доказом в підтвердження встановлення місця проживання ОСОБА_6, є розпорядження голови Сокальської РДА від 31 серпня 2018 року, згідно якого місце проживання малолітньої ОСОБА_6 визначено з її батьком ОСОБА_2.

Відповідно до ст.162 СК України, самочинна зміна місця проживання малолітньої дитини - це винні дії одного з батьків за зміну місця проживання малолітньої дитини без згоди того з батьків, з ким проживає дитина, без згоди тих осіб, у яких дитина виховується на законних підставах (діда, баби, інших родичів). При цьому немає значення, погоджувалася на це дитина чи ні.

Оскільки розпорядження голови Сокальської РДА від 31 серпня 2018 року, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_2 фактично викрав дитину у позивача та утримував її за адресою: АДРЕСА_3, чим порушив досягнуту домовленість і змінив місце проживання дитини.

Слід зазначити, що колегією суддів не встановлено будь яких чинних домовленостей між сторонами (батьками) чи рішень щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, з матір'ю - ОСОБА_4, з часу її звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю - ОСОБА_9, в той час як рішення - розпорядження про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - ОСОБА_2, в зв»язку з чим вважає, що права позивача не є порушеними та не підлягають захисту в порядку, визначеному ст. 162 Сімейного кодексу України у спосіб визначений ст.ст. 15, 16 ЦК України, шляхом відібрання в ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення матері - ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога ОСОБА_9 щодо відшкодування їй моральної шкоди є похідною вимогою від негайного відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

За відсутності підстав для задоволення вимоги щодо негайного відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, відсутні будь-які підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1000 грн. Окрім цього, визначений судом розмір аліментів належним чином не було обґрунтовано, а факт завдання їй моральної шкоди не підтверджено належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Оскільки матеріали справи не містять даних про те, що малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрана від ОСОБА_2 та повернута матері - ОСОБА_4 на підставі оскаржуваного рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року, колегія суддів не знаходить підстав для допущення повороту виконання оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір судового збору сплаченого ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, з останньої на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сокальської РДА про негайне відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1057 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.