ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/222/19 Справа № 207/3512/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Тюлюнова В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Демченко Е.Л.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2015 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 30 червня 2015 року становить 28 049,90 грн. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 992,63 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 21 245,37 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина, 1 311,90 грн. відсоткова складова. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану вище заборгованість з ОСОБА_1 (а.с.3-6).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2006 року у розмірі 28 049,90 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 992,63 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 21 245,37 грн., штрафів: 500 грн. фіксована частина; 1 311,90 грн. відсоткова складова.

Також вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.118-120).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог (а.с. 123).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 317,39 грн., яка складається з: 4 992,63 грн. заборгованості за кредитом, 10 324,76 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. У задоволенні решти позову відмовлено.

Також вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.145-149).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.176-178).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог (а.с. 123).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено зобовязання по кредитному договору, у звязку з чим з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 28049,90 грн. згідно розрахунку Банку.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, позивач зазначає, що 01 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. (а.с. 10-16).

Відповідно до заяви на видачу кредиту, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, закінчився у травні 2013 року. (а.с. 9).

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості.

ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності (а.с. 66).

Відповідач не виконував належним чином обовязки по кредитному договору.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 користувався кредитною карткою протягом 2008 2012 років. Останній платіж на погашення кредитного договору ним було здійснено 27 липня 2012 року (а.с. 85 87).

Відповідно до судового наказу виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 6912,52 грн. (а.с. 67).

Апелянт посилається на те, що місцевим судом не в повному обсязі встановлені фактичні обставини справи щодо суми заборгованості по кредитному договору.

Враховуючи заперечення відповідача, для зясування суми заборгованості, яка, на думку позивача, існує, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було витребувано належним чином завірені докази, а саме: копію заяви про видачу судового наказу та розрахунку заборгованості, зазначеного у заяві, які подавалися до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області для видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору; інформацію щодо виконання судового наказу від 31 січня 2008 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області станом на день надання відповіді; у разі виконання судового наказу - надати інформацію про те, в якому розмірі та на погашення яких платежів зарахована сума, сплачена за судовим наказом; кредитний договір (заяву) та його належним чином завірену копію, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 01.08.2006 року; витяг з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору № б/н від 01.08.2006 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1; належним чином затвердженні тарифи, умови та правила надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору № б/н від 01.08.2006 року, та які б були підписані відповідачем по справі; відомості щодо строкудії картки, отриманої за кредитним договором № б/н від 01.08.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, та інформацію щодо її перевипуску та отримання ОСОБА_1; детальний щомісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 01.08.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, предявленої до стягнення із зазначенням кожної окремої складової та підстави її нарахування (по кожному платежу); інформацію щодо підстав нарахування платежів за підвищеною процентною ставкою (а.с.207).

Позивачем зазначену ухвалу не виконано, витребувані докази суду ані не направлено, ані представником позивача в судовому засіданні не надано, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості, зазначеної у матеріалах справи, договору і вимогам закону.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не спростував доводи апеляційної скарги, та не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення позивача до суду з даним позовом та обґрунтованість позовних вимог, відповідність нарахованої заборгованості умовам договору, її розмір, складові частини та період за який вона нарахована.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність скасування рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: