ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/3794/18

Провадження № 22-ц/818/1475/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року

у цивільній справі №642/3794/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

встановив:

26.07.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати у розмірі 925,00 грн. щомісячно на фінансування Ѕ частини витрат на оплату занять з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі, а також 2300,00 грн. кожного місяця на фінансування Ѕ частини витрат на оплату оздоровлення дитини.

Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що вона та ОСОБА_3 з квітня 2006 року перебували у близьких відносинах та, починаючи з 2013 року, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Починаючи з листопада 2017 року відповідач проживає окремо від неї та дочки, матеріально їх не утримує, вихованням та оздоровленням дитини не займається.

Відповідач ОСОБА_3 працює на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму в Головному управлінні Держпраці у Харківській області та отримує значний дохід, має у власності об'єкти нерухомого майна та транспортні засоби, що підтверджується приєднаною копією декларації відповідача. Відповідач щороку відпочиває за кордоном по три - чотири рази, що підтверджується скріншотами фото подорожей за кордоном. Відповідач має карткові рахунки в АТ «Укрсиббанк», «Приватбанк» та інших банках. Таким чином, відповідач є працездатною особою, працює офіційно та отримує регулярно значний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у розмірі зазначеному в позовній заяві.

Стосовно стягнення додаткових витрат на дитину, позивач ОСОБА_2 вказувала, що їх донька ОСОБА_4 з народження знаходиться на обліку у кардіолога та є необхідність її оздоровлення один раз на рік у санаторії за рекомендацією лікаря-педіатра (кардіолога), зокрема, необхідність у масажі, ЛФК та басейні, у зв'язку з чим вважає за необхідне включити зазначені витрати на дитину як додаткові. Крім того, враховуючи здібності дитини по малюванню та відвідування нею більше року гуртку по малюванню, а також схильність до вивчення англійської мови, також вважає за необхідне включити зазначені витрати на дитину як додаткові. Проте, це не всі витрати на дитину, наприклад одяг вона не завжди купляє в магазинах, оскільки там значно завищені ціни, а фрукти та овочі купляє на ринку, де не завжди видають чеки.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково, просив ухвалити рішення про стягнення аліментів у розмірі ј частин заробітку, з яких 1/8 частину безпосередньо на користь ОСОБА_2, а решту 1/8 частин просив стягувати з нього у відповідності до положень частини 2 статті 186 СК України на рахунок доньки ОСОБА_4 в установі банку, посилаючись на те, що стягувач ОСОБА_2, як свідчать надані нею у якості доказів чеки, грошові кошти використовує нераціонально, замість корисних для дитини продуктів витрачає кошти на придбання делікатесів, спиртних напоїв.

Позовні вимоги про стягнення додаткових витрат не визнав, вважаючи ці вимоги безпідставними з огляду на ту обставину, що позивачем не надано доказів існування саме тих обставин, які за законом є підставою для стягнення додаткових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання позовної заяви, тобто з 26 липня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути 2 025 грн. на відшкодування додаткових витрат на доньку. У задоволенні решти вимог суд відмовив. Також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 грн. (7500 грн. - за участь адвоката у суді першої інстанції +17 500 грн. - в апеляційної інстанції).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що вона при зверненні до суду з позовом просила стягнути аліменти на дитину в твердій грошовій формі у сумі 4878 грн., однак суд першої інстанції порушуючи принцип диспозитивності, ухвалив рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Крім того, на думку скаржника, посилання суду на те, що надані позивачем чеки на розважальні заходи для культурного і соціального розвитку дитини, а також чеки на оплату ліків та харчування є неналежними доказами, оскільки з них неможливо встановити, що саме неповнолітня донька ОСОБА_4 відвідувала дельфінарій, парк та кінотеатри та саме їй були придбані продукти харчування та ліки, є безпідставними, оскільки зазначені чеки на розважальні заходи, продукти харчування та ліки позивачем надано на підтвердження систематичних витрат на дитину, що в свою чергу обґрунтовує заявлений до стягнення розмір аліментів, а не є доказами на підтвердження додаткових витрат на дитину, як це розтлумачив суд.

Також, висновок суду про те, що позивачем не надано належних доказів про необхідність додаткових витрат на санаторно-курортне лікування, відвідування басейну, відвідування ЛФК, відвідування лікувального масажу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки нею надано щорічні ехокардіографічні дослідження та консультаційні висновки спеціаліста - дитячого кардіолога, довідку лікаря на підтвердження діагнозу дитини та рекомендації лікаря щодо лікування та оздоровлення дитини. В судових засіданнях позивач неодноразово стверджував про неможливість самостійно (маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей), оплатити повну вартість путівки у санаторій, в зв'язку з чим й розподілила її 1/2 вартості до стягнення з відповідача щомісячно. Доступних по вартості дитячих санаторіїв з кардіопрофилем в Україні не так багато. При виборі санаторію, ЛФК та басейну керувалася також їх місцезнаходженням територіально для зручності відвідування їх дитиною.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням діючого законодавства та просив залишити його без змін, вказуючи, що у зв'язку з оскарженням позивачем рішення ним були понесені витрати на надання правової допомоги і таким чином він також вважає за необхідне стягнути такі витрати з позивача.

Обґрунтовуючи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що розмір аліментів, який стягнуто з нього, цілком достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини, він може та хоче матеріально допомагати своїй доньці ОСОБА_4, і не має наміру ухилятись від свого обов'язку утримувати свою доньку та надавати їй моральну та матеріальну допомогу. Що стосується законності рішення в частині стягнення додаткових витрат з оплати занять англійської мови, хореографії, малювання, для розвитку здібностей доньки, то він не заперечує їх оплачувати, але по фактично понесеним затратам. В цій частині задоволення позовних вимог також було винесено обґрунтоване та законне рішення, і стягнуто додаткові витрати відповідно до наданих позивачем належних доказів, а саме додаткові витрати, які підтверджуються квитанціями. Всі інші затрати, які ґрунтуються на припущеннях позивача, судом цілком законно не взяті до уваги.

12.03.2019 року ОСОБА_2 подала клопотання про долучення додаткового доказу, а саме копії витягу з офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції від 05.03.2019 року, який на думку, скаржника підтверджує матеріальне становище платника аліментів та його дохід та зазначає, що не могла подати такий доказ до суду першої інстанції, оскільки про нього стало відомо після ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Харкова.

Колегія суддів задовольняє клопотання, з огляду на ту обставину, що вказана в клопотанні інформація - витяг із сайту НАЗК, є загальнодоступною, публічною інформацією.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року у ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка фактично проживала разом з відповідачем ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4, народилась донька ОСОБА_4, батьком якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3, виданого 21.01.2014 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вказаний співмешканець ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який батьківство не оспорює. (т. 1 а.с. 27-31).

Позивач ОСОБА_2 стверджує, а відповідач не заперечує ту обставину, що їх спільна дитина ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою ОСОБА_2 та іншою її дитиною від іншого чоловіка за адресом: АДРЕСА_1, дитина знаходяться на утриманні матері. Відповідач проживає окремо від них.

Ухвалюючи рішення про задоволення в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до положень закону (ч.1 ст.141 СК України) виходив із того, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що вони зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України), а так як малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, позивачкою ОСОБА_2, то з батька дитини, відповідача ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.181 СК України належить стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх дочки ОСОБА_5.

Однак колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині визначення способу, а відтак і розміру аліментів, оскільки суд помилково вважав за можливе вийти за межі позовних вимог і застосувати інший, ніж вказувала в позовній заяві ОСОБА_2, спосіб стягнення аліментів шляхом визначення частки від заробітку (доходу).

Дійсно, відповідач ОСОБА_3, як правильно вказував суд, є державним службовцем, працює на посаді начальника відділу розслідувань , аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці в Харківській області і щомісячно отримує заробітну плату.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.(ч. 1 ст. 184 СК України).

Разом з тим, саме позивачу, згідно частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Позивач зробила свій вибір і звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги посиланням як на достатній заробіток відповідача, так і на його майновий стан з огляду на наявність рухомого та нерухомого майна (т.1 а.с.1-194) і підтвердила 24.09.2018р. свій вибір про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у письмовій відповіді на відзив відповідача на її позовну заяву (т.1 а.с.221-226).

З іншими письмовими заявами про зміну позовних вимог у порядку, передбаченому ст. ст. 4, 49, 174, 175 ЦПК України позивач чи її представник в межах наданих йому повноважень, до суду не зверталися.

Отже, суд першої інстанції припустився помилки, застосувавши самостійно, за відсутності поданої у передбаченому законом порядку письмової заяви, інший спосіб стягнення аліментів, ніж це вказано в позовній заяві, що суперечить принципу диспозитивності, як одній із основних засад цивільного судочинства, передбаченої пунктом 5 частини 3 статті 2 та частиною 1 статті 13 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює на посаді начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму в Головному управлінні Держпраці у Харківській області та є державним службовцем. За період з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року дохід ОСОБА_3 склав 70 277,31 грн. (а.с. 18, т. 1). За період з 01.05.2018 по 31.10.2018 дохід ОСОБА_3 склав 105 990,12 грн. (а.с. 30, т. 2).

Апеляційний суд вважає, що за наведених обставин розумним та справедливим розміром аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є грошова сума у розмірі 4 400 грн. щомісячно з 26 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що він має на утримання інших осіб, яким за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, що він має вади здоров'я, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі 4400 грн.

Згідно довідки Головного управління Держпраці у Харківській області середня заробітна плата ОСОБА_3 за період з 01.05.2018 року по 31.10.2018 рік складає 17 665 грн. (1/4 від середньої заробітної плати складе 4 400 грн.)

Підстави для задоволення інших вимог ОСОБА_2 відсутні, зважуючи на таке.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 2025 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оплата позивачем занять дитини з вивчення англійської мови та малювання у навчальному центрі на дитину у період з 26.04.2017 року по 27.09.2018 рікпідтверджено відповіддю директора ГО «Міжнародний сімейний клуб Центр районного розвитку» ОСОБА_6 від 04.10.2018 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції,оскільки як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_2 просила стягувати з ОСОБА_3 додаткові витрати з оплати занять (англійська мова, хореографія, малювання) на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 925 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви, тобто з 26 липня 2018 року і до 26 липня 2021 року.

ОСОБА_2 не зверталась до суду з вимогою про стягнення вже понесених нею додаткових витрат з оплати занять (англійська мова, хореографія, малювання) доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, а тому рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 року в цій частині підлягає скасуванню.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідно з характеристики на вихованку КЗ «ДНЗ № 191» ОСОБА_4 зазначено, що вона має здібності до малювання, танців та вивчення англійської мови.

Згідно інформації за вих. № 3 від 04 жовтня 2018 року директор ГО «Міжнародного сімейного клубу Центр раннього розвитку» повідомив, що з квітня 2017 року по січень 2018 року позивач та її донька ОСОБА_4 активно приймали участь у програмах розвитку клубу, спрямованих на поліпшення якості спілкування між батьками та дитиною. Позивачем було обрано програми «Майстерня юного художника», «Комплексна розвиваюча програма» та «Англійська мова».

В період з квітня 2017 року позивачем були сплачені внески на загальну суму 6 558 грн. (т. 2 а.с.2, 3,).

Однак, позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку у розмірі 925 грн. щомісячно і до 26.07.2021 року з моменту подання позовної заяви не підлягають задоволенню, оскільки позовна заява не містить даних відповідно до яких можливо було б зробити висновок про обов'язковість відвідувань ОСОБА_4 програми «Майстерня юного художника», «Комплексна розвиваюча програма» та «Англійська мова» та занять з хореографії. Також колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про компенсацію вже понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі 2300 грн. кожного місяця на оплату витрат з оздоровлення дитини з 26 липня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно відмовлено в цій частині позовних вимог, оскільки позивачем зроблено лише припущення щодо таких витрат та матеріали справи не містять доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, понесення ОСОБА_2 витрат на «лікування та щорічне оздоровлення» дитини.

Колегія суддів погоджується, з судовим рішенням стосовно відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов'язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

Розмір витрат які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами джазів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції у судових засіданнях безпосередньої приймали участь позивач, а також її інтереси представляв - ОСОБА_7, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 01.09.2017 року та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції зробив вірний висновок, та виходив з вимог чинного законодавства. Апеляційна скарга не містить даних, які б давали можливість зробити висновок про скасування рішення в цій частині.

Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надала лише квитанцію прибуткового касового ордеру № 2 про перерахування 17 500 грн. на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.10.2018 року ( том 2 а.с. 76).

Однак, в порушення ст. 137 ЦПК України ОСОБА_2 не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Також, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 викладені у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення з позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Так, з наданого Акту виконаних робіт від 15.02.2019 року вбачається, що він складений на виконання умов договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Петренко О.М., однак матеріали справи не містять такого договору.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не впливають на висновки суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 рокупідлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1057,20 грн. - судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.п. 3,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 400 щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави судовий збір 704 грн 80 коп. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави судовий збір 1057 грн 20 коп. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина