Провадження № 2/325/83/2019
Справа № 325/47/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 жовтня 2009 року у розмірі 26564,18 грн. та судові витрати 1921,00 грн., з підстав, передбачених ст.ст. 526, 610, 1054 ЦК України.

Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між банком і відповідачем договору б/н від 28 жовтня 2009 року, відповідач отримав кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, згідно ч.1 ст.634 ЦК України, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно пунктів 2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Договором передбачені порядок та умови погашення кредиту і заборгованості по ньому, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а також наслідки невиконання умов договору. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 17 грудня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 26564,18 грн., яка складається із: 15744,36 грн. заборгованість за процентам за користування кредитом; 9078,67 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 1241,15 грн. - штраф (процентна складова). На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ ПРИВАТБАНК .

Ухвалою судді від 23 січня 2019 року відкрите спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду по суті на 20.02.2019 року з повідомленням (викликом) учасників справи.

01.02.2019 року до суду надійшов лист позивача на виконання ухвали суду з поясненням щодо строку кредитної картки остання надана картка дії до 11/19.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року судовий розгляд відкладено за клопотанням відповідача для погашення заборгованості за договором, на підставі п.2 ч.2 ст.223, ст..240 ЦПК України.

20.03.2019 року розгляд справи відкладено на підставі заяви відповідача з додатком про часткове погашення 22.12.2018 року заборгованості в розмірі 620,00 грн., згідно ст.ст. 2,12, 223, 240 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О, в судове засідання не зявилася, але в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить розглядати справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. В заяві зазначила, що позовні вимоги визнає частково, просить врахувати суму у розмірі 620,00 гривень сплачену нею 05.04.2019 року на картку, на підтвердження зазначеного додала копію квитанції. Просить застосувати позовну давність до вимог позивача.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що28 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.

Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом.

Згідно довідки банку, ОСОБА_1 на підставі укладеного договору № б/н отримала у позивача кредитні картки, дата відкриття останньої кредитної картки 22.12.2015 року, термін дії якої до 10/19.

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до статей 525-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.2 ст.642 ЦК).

Відповідно до наведених норм закону та встановлених обставин між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір за вказаних позивачем обставин і умов.

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Наслідки порушення договору позики, які відповідно до ст.1054 ЦК України, застосовуються до відносин за кредитним договором, передбачені ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку зобовязання по сплаті кредиту відповідач належним чином не виконувала, оскільки платежі вносила в розмірі меншому, ніж передбачено договором та несвоєчасно. У звязку з чим станом на 17.12.2018 року виникла заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 15744,36 грн., яка не оспорюється відповідачем та підлягає стягненню із наведених підстав.

Вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню за таких обставин та наступних підстав.

Позивачем до стягнення заявлена станом на 17.12.2018 року сума нарахованої пені 9078,67 грн. Яким чином нараховувалась пеня, на яку суму заборгованості, в якому розмірі, із яких сум вона складається ні в позові ні в розрахунку не зазначено.

Тому, суд виходить із суми нарахувань пені, зазначених в графі загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобовязання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України), а спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), згідно ч.2 ст.258 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стороною у спорі (відповідачем), згідно заяви ОСОБА_1 від 05.04.2019 року, заявлено про сплив позовної давності, що є підставою для її застосування судом при вирішенні справи.

Частиною 1 статті 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, а договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивачем не доведено надання позичальником добровільної і свідомої згоди на збільшення строку позовної давності, відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦК України, а тому суд до вимог про стягнення пені застосовує встановлений законом строк позовної давності в один рік.

Згідно ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2018 року № 181/467/17.

Відповідно до наведених норм закону та заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд стягує пеню, нараховану позивачем в межах строку давності - в період із 29 грудня 2017р. по день звернення до суду 29.12.2018 року, що згідно розрахунку (графа 13 «загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобовязання») сума нарахувань становить 6978,67 гривень (1368,03 + 1428,3 + 1588,13 + 1633,88 + 960,33).

Окрім того, 29 грудня 2018 року в рахунок сплати заборгованості за кредитом відповідачем ОСОБА_1 сплачено 620,00 гривень та 05 квітня 2019 року 620,00 гривень. Вказані платежі не враховані банком при подачі позову, та уточнення позовних вимог до суду не подані. Сума цих платежів 1240 грн. судом зараховується на відшкодування пені.

Виходячи із викладеного, загальна сума пені яка підлягає стягненню з відповідача складає 5738,67 грн. (6978,67 грн.-1240,00 грн.).

В іншій частині вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Позивачем нарахований штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1241,15 грн (5% від суми заборгованості).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

У звязку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ст.61 Конституції України, а тому в цій частині вимог слід відмовити.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 21483,03 грн., з яких: 15744,36 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5738,67 грн. пені.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору, що становить 1424 грн. 97 коп. (21483,03 грн.. х 1921 грн. : 26564,18грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд.1Д) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.10.2009 року в розмірі 21483 (двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят три) гривні 03 коп., яка складається із: 15744,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5738,67 грн. - пеня.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК судові витрати в розмірі 1424 (одну тисячу чотириста двадцять чотири) гривні 97 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус