РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

при секретарі - Росовській О.Ю.,

розглянувши у відкритомву судовому засіданні в м.Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 15.06.2018 року звернулася до суду з цим позовом із вимогами стягнення на її користь з ОСОБА_2 заборгованості згідно кредитного договору в розмірі 3400 доларів США, що в еквіваленті становить 88740 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 14.03.2014 року вона, як кредитор з однієї сторони, та ОСОБА_2 позичальник з іншої сторони, уклали кредитний договір, згідно п.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на погашення позичальником інших кредитів, у різних банках України на загальну суму 3400 доларів США, що на момент укладення кредитного договору еквівалентно 30600 гривень. Підтвердженням того, що відповідач ОСОБА_2 отримала кредит, є її особистий підпис на зазначеному кредитному договорі від 14.03.2014 року. Згідно п.2 договору кредит надається на строк 36 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх виплат не пізніше 12.03.2017 року на умовах, визначених цим договором. Пунктами 10, 11 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязалась щомісячно сплачувати платежі в строки, визначені цим договором, та виконати своєчасно і у повному обсязі зобовязання за цим договором не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. На день звернення до суду з даним позовом відповідач ОСОБА_2 отримані в кредит грошові кошти розміром 3400 доларів США їй не повернула, хоча строк, зазначений у договорі, сплив 12.03.2017 року. На звернення позивача до відповідача про повернення коштів остання не реагує, уникає зустрічей, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.1-3).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 19.06.2018 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху із наданням троку для усунення недоліків, пов'язаних із непредставленням позивачем документу про сплату судового збору або про звільнення від його сплати.

За наслідком усунення визначених недоліків позову ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 27.06.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20.08.2018 року визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зокрема, відповідача ОСОБА_2 через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

23.10.2018 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до позивача ОСОБА_1 із вимогами визнання недійсним укладеного між ними кредитного договору від 14.03.2014 року. Власні позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.03.2014 року вона позичила у ОСОБА_1 кошти в сумі 30600 грн. але остання надала їй для підпису кредитний договір від 14.03.2014 року, кошти їй потрібні були для погашення кредитних договорів в інших банках. За умовами договору відповідач надала їй грошові кошти для погашення взятих нею кредитів в інших банках, загальна сума яких становить 30600 грн., кошти надавалися на строк 36 місяців, які вона повинна була повернути не пізніше 12.03.2017 року. Відсоткова ставка за користування наданими коштами становила 28% річних. Грошові кошти були їй наданні у гривнях в сумі 30600 грн., свідком передачі яких була її дочка ОСОБА_3 З березня 2014 року по грудень 2014 року вона повертала відповідачу за зустрічним позовом кошти в сумі по 850 грн. щомісяця, однак остання забажала повернення їй коштів в іноземній валюті, а саме по 50 доларів США щомісяця. Після чого вона сплачувала щомісячно в середньому по 50 доларів США до 14.02.2016 року, що підтверджується розписками наданими ОСОБА_1 На час повернення коштів вона працювала в м.Одесі, тому кошти повертала інколи особисто, а інколи племінниця ОСОБА_4 або племінник ОСОБА_5. Вона сплатила відповідачу близько 31000 грн., але у неї залишилися розписки відповідача про отримання нею коштів на 300 доларів США у 2015 році, що еквівалентно 6409 грн., 7650 грн. та квитанція про переказ коштів на прізвище відповідача в сумі 7000 грн., тобто на загальну суму 21059 грн., інших розписок не зберегла, так як не думала, що остання буде звертатися до суду з позовом про стягнення боргу, окрім того вважала, що кошти уже всі повернула. Після того, як в неї закрались сумніви щодо чесності відповідача, вона почала ретельно вивчати кредитний договір, при цьому помітила, що в договорі закладенні приховані та незрозумілі їй пункти, в договорі не вказано яку саме суму боргу було передано. Згодом вона вирішила перевірити у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якого відповідач є засновником приватного підприємства "Європа-2004", печатка якого знаходиться на договорі, видом діяльності якого є "Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний)". До того ж даний правочин укладався між сторонами як між фізичними особами, тобто відповідач не є фінансовою установою, а отже у неї немає відповідних дозволів на видачу кредитів, і відповідно вона не має права бути кредитором у договорі про надання кредиту. Тому просила об'єднати в одне провадження її позовну заяву з первісним позовом, визнати недійсним кредитний договір, укладений 14.03.2014 року, укладений між нею та ОСОБА_1 (а.с.40-41).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 15.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, у зв'язку з чим ухвалено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання із викликом учасників справи.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 12.04.2019 року.

В судове засідання наразі сторони за їх належним викликом не зявилися.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - ОСОБА_6 попередньо подав заяву про проведення судового засідання без його участі, вказав, що позов підтримує в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2, також попередньо подала до суду заяву щодо розгляду справи у її відсутність. Додатково зауважила, що має на утримані двох батьків-інвалідів, за якими здійснює постійний догляд, тому на роботу ходити не може. Вказала, що борг віддасть, як тільки продасть будинок, який належить її батькам.

Вивчивши первісний позов та за зустрічну позовну заяву, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.

Згідно копії кредитного договору від 14.03.2014 року сторонами було підписано кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 3400 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 30600 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 28% річних, на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення до 12.03.2017 року (а.с.20).

Відповідно до копій листів-претензій від 10.01.2018 року, 10.02.2018 року та 10.04.2018 року ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 з вимогою повернення грошових коштів у повному обсязі, згідно умов договору (а.с.21,22, 23).

Згідно копій розписок ОСОБА_1 отримала в рахунок погашення кредиту 50 доларів США 30.05.2015 року, 50 доларів США 18.06.2015 року, 50 доларів США 29.08.2015 року, 50 доларів США 29.08.2015 року, та 50 доларів США 06.11.2015 року, при цьому остаточний залишок боргу визначений в сумі 3000 доларів (а.с.43,44,45,47,48).

Згідно копії відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником приватного підприємства "Європа-2004", основним видом діяльності якого є "Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення", натомість надання фінансових послуг даним підприємством не передбачено (а.с.50-51).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог.

Суд не приймає до уваги представлені відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_2 копію розписки від 20.08.2015 року (а.с.46), зміст якої викладений вочевидь відмінним почерком від решти наданих розписок та містить відверто відмінний підпис, що явно не збігаться із підписами решти розписок, первісного позову та оспорюваного правочину від імені ОСОБА_1 Також судом винається неналежним доказом копія квитанції АТ "Приватбанк" (а.с.49), оскільки через її неякісне відтворення, що зумовлене власною несумлінністю особи, яка представляє суду відповідний доказ, за змістом квитанції є нерозбірливими її дата, сума та призначення платежу, а також його отримувач, що не визначає достатньої сукупності ознак належності цього доказу з огляду на неможливість достеменно встановити ці відомості із визначенням того, що їх вміст стосується відповідних обставин заявленого спору.

Згідно вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно вимог ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до вимог ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту п.1,2 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено:

фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України;

кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону про діяльність відповідної фінансової установи має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик;

Так, з урахуванням підписання ОСОБА_1 від власного імені, тобто у якості фізичної особи кредитного договору від 14.03.2014 року, на підставі якого пред'явлено вимги первісного позову щодо повернення боргу, а також щодо визнання недійсним вказаного правочину за вимогами зустрічного позову, судом визначається відсутньою цивільна дієздатність ОСОБА_1 щодо вчинення у якості кредитора правочину за договором кредиту, за вказаної неприналежності ані особисто її, ані заснованого нею Приватного підприємства "Європа-2004", відтиск штампу якого міститься на зворотній частині договору, загалом до фінансових установ, чи зокрема ло кредитних установ, тобто до юридичних осіб, суто які у відповідності до встановлених вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України обмежень наділені повноваженнями кредитодавця у договорах кредиту.

Разом з тим, вказані обставини не визначають ознак недійсності оспорюваного відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_2 договір кредиту від 14.03.2014 року, оскільки за його умовами є прихований договір позики, який його сторони, що відповідають сторонам у даній справі, фактично уклали в межах власних повноважень фізичних осіб, та встановленим законом вимогам щодо якого та його фактичній правовій природі він цілком відповідає. З цих підстав зустрічний позов підлягає частковому задоволенню щодо визнання договором позики укладеного сторонами оспорюваного правочину від 14.03.2014 року.

При цьому обома сторонами даної справи визнано обставини передачі ОСОБА_1 в борг ОСОБА_2 3400 доларів США в еквіваленті 30600 грн. на час укладення ними договору від 14.03.2014 року, а також зобов'язання останньої повернути їх позичальнику в строк до 12.03.2017 року, які є грошовими зобов'язаннями, що згідно наведених положень ч.1 ст.625 ЦК України не звільняють боржника від відповідальності за неможливість їх виконання.

Судом встановлено, що представлені відповідачем ОСОБА_2 копії розписок ОСОБА_1 від 30.05.2015 року, 18.06.2015 року, 29.08.2015 року, 20.09.2015 року, 06.11.2015 року, що містять відомості про прийняття останньою часткових виконань ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення позичених коштів, відповідаючи також даті, сумам та безпосередньому найменуванню саме кредитного договору. Оскільки позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ні в який спосіб не спростовано вказані документальні відомості, судом визначаться необхідним врахування щодо спірних правовідносин часткового виконання зобов'язань, які були прийняті позикодавцем. Тому в межах заявлених позовних вимог первісного позову, що стосується стягнення суто основної суми боргу, вона підлягає визначенню у відповідності до застереженого останньої розпискою від 06.11.2015 року суми боргу в розмірі 3000 доларів, у відповідності до якої підлягають задоволенню вимоги первісного позову, в еквіваленті даної суми згідно курсу Набанку України на день постановлення рішення у національній валюті 80494,26 грн. (3000 х 26,831419 грн.), оскільки відповідачем ОСОБА_2 не представлено інших документальних відомостей, що можуть бути об'єктивно враховані судом на підтвердження виконання нею власних зобов'язань, які є простроченими з огляду на сплив 12.03.2017 року погодженого сторонами кінцевого терміну повернення коштів і невстановлення судом обставин його продовження.

З урахуванням сукупності наведеного первісний позов також підлягає частковому задоволенню, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 вказаної суми остаточної заборгованості за договором позики від 14.03.2014 року.

Пропорційно задоволеним позовним вимогам майнового характеру первісного позову стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає також 804,94 гривні судового збору в межах документально підтвердженої його сплати (а.с.18).

З урахуванням часткового задоволення немайнових вимог зустрічного позову підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частина суми сплаченого нею судового збору в сумі 352,40 грн. (а.с.39).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 89, 141, 223, 263-265, ЦПК України, ст. 202, 203, 215, 235, 509, 525, 526, 530, 533, 599, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", суд

ВИРІШИВ :

Первісний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4) заборгованість за договором позики від 14.03.2014 року в сумі 3000 доларів США, що в еквіваленті становить 80494 (вісімдесят тисяч чотириста дев'яносто чотири) гривні 26 копійок, а також 804 (вісімсот чотири) гривні 94 копійки судових витрат із сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний позов задоволити частково.

Визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.03.2014 року вчинено договір позики.

У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2) 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судових витрат із сплати судового збору.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення було складено 22.04.2019 року.

Суддя Вернік В.М.