Справа № 585/1354/19
Номер провадження 2/585/579/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Машини І.М.,

при секретарі - Шемчук І.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_10

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду м. Ромни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2019 року позивачка звернулася досуду з позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути з останньої на її користь 3300 доларів США сплаченого авансу, та судові витрати в понесених розмірах.

Позов мотивовано тим, що з липня 2016 року, ОСОБА_1 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 21 квітня 2017 року їхній шлюб зареєстрований Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області. Раніше її чоловік перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду від 23.07.2015. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2008 року органом приватизації виконкому Роменської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їхній доньці ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині кожному, належить квартира АДРЕСА_1 . Також їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на праві спільної часткової власності належить по 6,75 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:030:0122. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 залишила квартиру, що є спільною частковою власністю, та перейшла на постійне проживання до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , перевезла до вказаної квартири всі свої особисті речі. У листопаді 2016 року позивачка та її чоловік, з одної сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, за участю ОСОБА_5 , досягли домовленості про придбання позивачкою у ОСОБА_3 належної їй 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою в загальному розмірі 3300 доларів США. На виконання досягнутої домовленості позивачка сплатила ОСОБА_3 3300 доларів США, про що остання 18.11.2016 підписала розписку, текст якої на її прохання написаний дочкою - ОСОБА_5 . Згідно тексту вказаної розписки ОСОБА_3 дала позивачці розписку в тому, що бере у ОСОБА_1 гроші в сумі 3300 доларів США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_4 , власником якого вона є. Після отримання зазначеної суми коштів зобов`язується знятись з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_4 та не буде чинити перешкод в оформленні документів. Всі витрати по переоформленню документів 1/3 частини приватизованого майна та земельної ділянки за рахунок ОСОБА_1 Зміст розписки прочитано нею вголос та підписано особисто в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Після отримання ОСОБА_3 грошей в сумі 3300 доларів США з`ясувалось, що на час підписання вказаної розписки та отримання грошових коштів вона вже знялась з реєстрації за місцем проживання в спірній квартирі, а саме з 02.09.2016, та зареєструвалась у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , на придбання якого вона брала у позивачки гроші, та яке вона в подальшому придбала за договором купівлі-продажу від 17.02.2017. Позивачка разом з ОСОБА_4 неодноразово звертались до ОСОБА_3 з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу належної ОСОБА_3 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та на 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою, проте остання до нотаріальної контори з`явитись відмовлялась, мотивуючи це тим, що належна їй частка у праві спільної власності на квартиру та на земельну ділянку, за які вона отримала грошову компенсацію, має бути оформлена на ОСОБА_5 . В подальшому вона стала заявляти, що сплачених коштів недостатньо для компенсації вартості належного їй майна у праві спільної часткової власності. У липні 2017 року позивачка разом з чоловіком звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири та на 6,75 частин земельної ділянки. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року в справі № 585/2814/17 позов було задоволено. Постановою Сумського апеляційного суду від 26 березня 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року і додаткове рішення від 16 січня 2019 року в даній справі скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову позивачки до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності відмовлено. Позивачка вважає, що оскільки, договір купівлі-продажу частини квартири та земельної ділянки, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти відповідачу у розмірі 3300 доларів США є авансом, тому вони підлягають поверненню позивачу.

Відповідач не погоджуючись з позовом 16 травня 2019 подала до суду відзив на позов в якому зазначила наступне. Розписка про намір отримати 3300 доларів США ОСОБА_3 від позивачки була написана ОСОБА_5 в телефонному режимі під «диктування» її батька, чоловіка позивачки ОСОБА_4 коли остання перебувала в місті Суми, за місцем свого фактичного проживання. Свідченням того, що розписка була написана без участі відповідача, є абзац в розписці, де зазначено, що ОСОБА_3 зобов`язується знятися з місця реєстрації після отримання коштів. Факт зняття її з реєстрації ще до написання розписки встановлений судом по справі №585/2814/17. ОСОБА_5 акцентувала увагу на тому, що після написання розписки вона передала її маршрутним таксі «Суми-Ромни», своєму батькові тобто позивачу ОСОБА_4 Відповідач з 09.11.2016 по 13.12.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні у психосоматичному відділенні КЗ СОР Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни. Написання ж спірної розписки відбулося 18.11.2016. Як вбачається з даної виписки, хвора ОСОБА_3 направлена на стаціонарне лікування до психосоматичного відділення КЗ СОР Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни 09.11.2016. Хвора поступала на лікування повторно у зв`язку з погіршенням самопочуття. Висловлювала скарги на знижений настрій, здавлення в грудях, загальну слабкість, оніміння кінцівок, відчуття безвихідності. На емоційні розлади ОСОБА_3 страждає з 2000 року, остання госпіталізація була 12.11.2015. Опис психічного стану хворої: мова тиха, сповільнена, настрій пригнічений, емоційна реакція знижена, мислення сповільнене, виснаженене, воля дещо знижена. Астенізація значна. Призначене лікування: амітриптилін, афобазол, гідазепам, сибазон. У вищезазначених лікарських засобів в інструкціях про застосування препараті вказується про їх здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами. У період лікування слід утриматись від діяльності, що потребує підвищеної уваги та швидкої реакції. Також зазначено, що з боку психіки можливі прояви - фізична і психічна залежність, зниження емоційних реакцій, депресія, порушення мовлення (зокрема дизартрія), дратівливість, агресивність, марення, напади люті, нічні кошмари, галюцинації, психози, порушення поведінки, делірій і напади судом, схильність до самогубства. Про неможливість відповідача належним чином приймати рішення та в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій також зазначають у своїх показах під час допиту в суді свідки, а саме лікар психіатр психосоматичного відділення КЗ СОР Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни, ОСОБА_6 та технічний працівник психосоматичного відділення КЗ СОР Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни, ОСОБА_7 В розписці зазначається, що передача коштів відбувалася при свідкові ОСОБА_5 , проте дана інформація не відповідає дійсності, у зв`язку з тим, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні. Як вбачається з виписки стаціонарної хворої ОСОБА_5 , остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Сумській обласній клінічній інфекційній лікарні імені З.Й. Красовицького з 14.11.2016 по 18.11.2016 включно. Таким чином, ОСОБА_5 фактично не могла примати участь у передачі коштів в м. Ромни 18.11.2016. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення із зазначенням дат отримання та повернення коштів. Враховуючи вищевикладене, спірна розписка не може слугувати підтвердженням існування будь-яких договірних відносин між позивачкою та відповідачкою, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, зазначення яких надає документу статусу розписки. Зокрема, в ній відсутні підтвердження факту отримання грошей, дата отримання грошей та дата їх повернення. Написання такої розписки було лише своєрідною «декларацією про наміри» відповідачки продати в майбутньому позивачці свою житлову квартиру. Дана розписка з огляду на її зміст не є доказом факту передачі грошової суми відповідачці. Враховуючи викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивачки, та її користь понесені останньою витрати на правничу допомогу в розмірі - 20000,00 грн.

Позивач 21 травня 2019 року через канцелярію суду направила суду відповідь на відзив в якому з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов, не погоджується, ви-ходячи з наступного. У листопаді 2016 року, ОСОБА_9 , з одної сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, за участю ОСОБА_5 , досягли домовленості про сплату ними ОСОБА_3 грошової компенсації за належну їй 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та за 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою в загальному розмірі 3300 доларів США. На виконання досягнутої домовленості позивач разом з чоловіком за рахунок спільних сумісних коштів сплатили ОСОБА_3 3300 доларів США, про що остання підписала розписку, текст якої на її прохання написаний ОСОБА_5 - донькою ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 , яка також являється співвласником спірної квартири. Гроші передавалися в районі 1-ї ОСЛ в м. Ромни біля магазину «Максимум» в автомобілі ОСОБА_4 Розписка, текст якої вже був виконаний ОСОБА_5 , на прохання ОСОБА_3 , був зачитаний вголос спочатку ОСОБА_3 , потім позивачкою та ОСОБА_9 , після чого вони передали ОСОБА_3 гроші в сумі 3300 доларів США. ОСОБА_3 з ОСОБА_5 перерахували кошти та засвідчили факт їх отримання ОСОБА_3 шляхом здійснення відповідних підписів у розписці. Після цього позивачка з чоловіком віддали відповідачці будинкову книгу, а остання у відповідь пообіцяла знятися з реєстрації у спірній квартирі. ОСОБА_4 також підписав розписку як свідок. На наступний день позивачка та ОСОБА_4 зустрілися з відповідачем, проїхали до Роменського відділення ПАТ КБ «Приват банку» по бульвару Шевченка, 8 в м. Ромни, де на прохання ОСОБА_3 були присутніми при перевірці отриманих відповідачкою 3300 доларів США. В банку відповідачці видали квитанцію про перевірку валюти, яку вона забрала з собою. Після цього відповідачка віддала нам будинкову книгу та повідомила, що вже знялась з реєстрації. Жодного диктування в телефонному режимі тексту розписки ОСОБА_4 не здійснював. В день написання розписки він спілкувався по телефону з донькою, у тому числі і щодо того, що ввечері буде віддавати ОСОБА_3 3300 доларів США за належну їй частку у праві власності на квартиру та на земельну ділянку, просив щоб вона приїхала та посвідчила цей факт, на що вона погодилась. Також він просив, щоб вона з відповідачем завчасно приготували розписку, у якій були б визначені всі наші домовленості та факт отримання ОСОБА_3 3300 доларів США. Посилання відповідача на те, що той факт, що третя особа ОСОБА_5 писала розписку під диктовку ОСОБА_12 , та що передала її маршрутним таксі «Суми-Ромни», не відповідає дійсності. Безпідставними є і посилання відповідача на те, що психічні розлади ОСОБА_3 не дозволяли їй усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними станом на час отримання 3300 доларів США. Свідок ОСОБА_13 , який працює лікарем 1-ї ОСЛ м. Ромни та приймав участь у лікуванні ОСОБА_3 , раніше суду пояснював, що її психічний стан не відноситься до тяжких психічних розладів. Як припущення, в цей період вона могла прийняти помилкове рішення, проте це лише припущення. За погодженням лікаря особа має право вийти за межі лікарні, у іншому випадку без дозволу, це є порушенням режиму, яке може призвести до виписки пацієнта. Щодо 18 листопада 2016 року інформації ніякої не має. Таким чином, посилання ОСОБА_3 на її перебування на лікуванні в 1-ї ОСЛ м. Ромни станом на час отримання коштів за належну їй часку у праві власності на спірну квартиру та земельну ділянку жодним чином не свідчить про те, що психічні розлади ОСОБА_3 не дозволяли їй усвідомлювати значення свої дій та керувати ними станом на час отримання 3300 доларів США. Також перебування ОСОБА_3 на лікуванні в 1-ї ОСЛ м. Ромни в день отримання коштів не виключає такого отримання, оскільки вона мала право вільно вийти за межі лікарні. ОСОБА_5 виписалась з Сумської обласної клінічної інфекційної лікарні імені З.Й. Красовицького 18.11.2016 року. В той же день вона ввечері спеціально приїхала до м. Ромни для участі в передачі 3300 доларів США її матері ОСОБА_3 . Таким чином, той факт, що по 18.11.2016 року ОСОБА_5 лікувалась у Сумській обласній клінічній інфекційній лікарні імені З.Й. Красовицького жодним чином не спростовує її перебування в зазначений день у вечірній час в м. Ромни та її участі у передачі коштів, що підтверджується написанням нею на прохання її матері розписки про отримання ОСОБА_3 3300 доларів США та підписом зазначеної розписки як свідком. Невизнання відповідачем факту отримання грошової компенсації за належну їй у праві спільної часткової власності на спірну квартиру та земельну ділянку є лише намаганням ухилитись від цивільно-правової відповідальності за фактом отримання нею від позивачки 3300 доларів США компенсації за належну їй частку у спірному майні, розмір якої був визначений за згодою сторін відповідно до ринкової вартості спірного майна. Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду України у справах, що виникають із договору займу, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які за своєю правовою природою є іншими. У даній справі як на підставу позовних вимог вірними є положення ст.ст. 546, 570 ЦК України, за змістом яких оскільки договір купівлі-продажу частини квартири та земельної ділянки, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти у розмірі 3300 доларів США є авансом, тому вони підлягають поверненню позивачу. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на понесення нею витрат у сумі 20 000 грн. на оплату правничої допомоги, оскільки вказаний розмір є неспівмірними із складністю цієї справи, передбачуваним обсягом послуг, що мають бути наданим адвокатом у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг. Заявлений розмір витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. В той же час, враховуючи позицію відповідача, невизнання нею позову, необхідність підготування відповіді на відзив, подання нею клопотань про виклик та допит свідків, у зв`язку із чим суттєво зростає обсяг допомоги, що має бути надана адвокатом, позивач орієнтовно визначає розмір витрат на правничу допомогу в сумі 12 000 грн. З огляду на викладені обставини, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, позивач вважає безпідставними.

13 серпня 2019 року відповідач направила до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що повністю не визнає пред`явлені вимоги, заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно висновку Верховного суду, викладеному в постанові від 11.04.2019 по справі № 61-35294св18, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15). Розписка, яка була написана свідком ОСОБА_5 , містить лише умову про передачу встановленої суми, натомість не містить умови про отримання відповідачкою у борг коштів, а також зобов`язання про їх повернення, що є обов`язковим для виконання боргового зобов`язання. В частині наданого позивачем диску з аудіо записом, на який позивач посилається як на доказ підтвердження факту позичання у позивача коштів, то вказаний диск не є первісним джерелом аудіо запису, а тому встановити період запису не виявляється можливим. Також неможливо ідентифікувати осіб, яким належить голос на аудіо запису, із перемовин, які ведуться, неможливо встановити ані кількість коштів, ані строки їх повернення. Крім того, всі учасники зазначених перемовин не надавали згоди на відтворення аудіо запису та не вказали чітко, що саме вони були учасниками розмови.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених ними у відзиві та запереченні на відповідь на відзив до суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 18.11.2016, ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданим МВ УДМВ України в Сумській області, за проханням своєї матері написала розписку з її слів, в тім що ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.08.1998, Роменським МРВ УМВС України в Сумській області, дає дану розписку ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Роменським ГРО УМВД України в Сумській області 05.03.1996, в тім, що вона бере у неї гроші в сумі 3300 доларів США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_4 власником якого є ОСОБА_3 . Після отримання зазначеної суми коштів, ОСОБА_3 зобов`язується знятись з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_4 та не буде чинити перешкод в оформленні документів. Всі витрати по переоформленню документів за рахунок ОСОБА_1 . Зміст цієї розписки прочитано в голос та підписано особисто ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Роменським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 21.04.2017, зареєстровано 21 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_14 та дружини ОСОБА_15 (а.с. 8).

Згідно постанови Сумського апеляційного суду від 26 березня 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року, яким позов ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про припинення права на частку у спільній частковій власності - задоволено. Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 6,75 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:030:0122, визнавши за, ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , в рівних частках - по 1/2 за кожним, право власності на зазначені 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки, зарахувавши в рахунок належної ОСОБА_3 компенсації за вказані 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки 76 842,00 грн., отриманих ОСОБА_3 згідно з її розпискою від 18 листопада 2016 року про одержання 3300 доларів США за її частку у спірній квартирі та земельній ділянці. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,42 грн., по 384,21 грн. кожному, та додаткове рішення від 16 січня 2019 року в даній справі - скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності відмовлено (а.с. 9-11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_3 є власником кімнати в гуртожитку загальною площею 18,7 кв. м. розташованої на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 97 виданий 10.02.2017 приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Сова С.М. (а.с. 12).

Згідно довідки т.в.о. головного лікаря КЗ СОР 1-ї ОСЛ м. Ромни від 13.05.2019 за № 01-55/1991, вбачається, що гр.. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_2 , дійсно знаходилась на стаціонарному лікуванні даного закладу з 09.11.2016 по 13.12.2016 (а.с. 36).

Згідно історії хвороби № 2794/16 від 11.09.2018, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2794/16 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз: «Змішаний тривожно-депресивний розлад F-41.2» (а.с. 37).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1649 в 3 поліклініку м. Суми, вул. Чєрєпіна, 20/49, ОСОБА_5 , 1991 року народження, місце роботи П-ка №3, дата поступлення 14.11.16, виписки: 18.11.16, діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція, не уточнена, середньої тяжкості, супутний Астено-цефалгічний синдром (а.с. 43).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що вона телефонувала до ОСОБА_17 , остання говорила, як тільки отримає гроші за частину квартири, то купить собі кімнату. Коли ОСОБА_18 отримала гроші в той вечір свідок зателефонувала ОСОБА_19 і запитала чи вона забрала гроші. ОСОБА_18 відповіла «так забрала 3300 доларів США і шо я за них куплю», кричала та декілька разів повторювала ці слова. Через деякий час свідок почула від сусідки, що ОСОБА_18 купила кімнату. Розмовляючи по телефону з донькою, свідок дізналася, що ОСОБА_18 заперечує, що отримувала гроші від ОСОБА_20 взагалі.

Свідок ОСОБА_6 , надав суду наступні пояснення: працює лікарем 1-ї ОСЛ м. Ромни, приймав участь у лікуванні пацієнтки ОСОБА_3 Остання знаходиться на обліку з 2000 року. В 2016 році ОСОБА_3 зверталась амбулаторно та перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.11.2016 по 13.12.1016, вона ж працювала в цій же лікарні на посаді кухонного працівника. В неї був діагнос «Змішаний тривожно-дипресиввний розлад», який визначає загальмовування, та може впливати на прийняття нею рішень. Але її психічний стан не відноситься до тяжких психічних розладів. Як припущення, в цей період вона могла прийняти помилкове рішення. За погодженням лікаря особа має право вийти за межі лікарні, у іншому випадку без дозволу, це є порушенням режиму, яке може призвести до виписки пацієнта. Щодо 18 листопада 2016 року інформації ніякої не має.

Свідок ОСОБА_5 дала суду наступні покази: перебуваючи в іншому місті Суми в лікарні в інфекційному відділенні, написала розписку під диктовку свого батька від імені своєї матері, та передала її ОСОБА_21 та батькові маршруткою. Присутньою при передачі грошей не була. Розписку писала саме вона, тому що була недовіра її матері з боку позивачки та її чоловіка. Вони говорили «мати лічиться, дурна, нічого не розуміє». ОСОБА_14 та ОСОБА_15 постійно зачіпали матір щоб виписалася з квартири, сварилися з нею, із-за цього в матері нарушилася нервова система, вона постійно лікується по два три тижні, лежить під капельницями, перебуває на препаратах. Свідку підніше повідомив батько, що він та його дружина передали матері кошти в сумі 3300 доларів США, але присутньою вона не була при цьому. Коли писала розписку свідку невідомо було чи мати виписалася з лікарні чи ні. 18.11.2016 до кінця дня перебувала в лікарні м. Суми і лише об 17-й год. вечора залишила приміщення лікарні.

Свідок ОСОБА_4 надав суду наступні покази: ОСОБА_1 , з одної сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, за участю свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , досягли домовленості про сплату ними ОСОБА_3 грошової компенсації за належну їй 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та за 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою в загальному розмірі 3300 доларів США. На виконання досягнутої домовленості ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 за рахунок спільних сумісних коштів сплатили ОСОБА_3 3300 доларів США, про що остання підписала розписку, текст якої на її прохання написаний ОСОБА_5 Гроші передавалися в районі 1-ї ОСЛ в м. Ромни, біля магазину «Максимум», так як було темно, то вони присіли в автомобіль позивача, в якій були присутні на передньому сидінні позивачі, і на задньому - відповідач та третя особа, які зачитали текст розписки, після чого ОСОБА_1 передала гроші, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 перелічили кошти, підписалися в розписці. ОСОБА_1 разом зі свідком віддали ОСОБА_3 будинкову книгу, а остання у відповідь пообіцяла знятися з реєстрації. Свідок прочитав розписку та підписав її як свідок. На наступний день, вранці зателефонувала ОСОБА_3 , запропонувала позивачам, перевірити на справність валюту. Позивач разом зі свідком погодилися, зустрілися та перевірили в Роменському відділенні ПАТ КБ «Приват банку» по бульвару Шевченка, 8 в м. Ромни отримані відповідачкою 3300 доларів США. В банку виписали відповідачці квитанцію, яку вона забрала з собою. Після чого відповідачка віддала ОСОБА_1 та її чоловіку будинкову книгу, та повідомила, що вже знялась з реєстрації. Відповідачка при цьому перебувала в нормальному стані.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , дала суду пояснення, зазначила, що грошових коштів в розмірі 3300 доларів США за її частку у спірній квартирі та земельну ділянку за розпискою від 18 листопада 2016 року від ОСОБА_1 та її чоловіка вона не отримувала. Розписка підписана нею з метою підтвердження її згоди на отримання вказаної суми грошових коштів в майбутньому. У цей час їхньої доньки не було, вона перебувала в лікарні в м. Суми. Крім того, пояснила, що її вигнали з будинку, примушували виписатися з квартири, наміру продавати чи виписуватися з квартири у неї не було, текст розписки вона попередньо знала. Свідок зазначила, що вона три с половиною роки працювала в м. Києві, доглядала за літньою жінкою, без трудової книжки, назбирала 4550 тис. доларів США після чого вирішила купити собі кімнату в гуртожитку в м. Ромни. Свідок повірила на слово колишньому чоловіку, що він в подальшому віддасть їй кошти про які йшла мова в розписці, але він це не зробив. Свідка в квартиру не впускають, будинкову книгу на квартиру ніхто не віддає.

В судовому засіданні досліджено аудіо запис на диску С70616-095506 розмір: 10,2 МВ, формат: МР3, який долучено до справи судом за клопотання позивача.

Як зазначив представник позивача, розмова відбувається 16.06.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Зі змісту цієї розмови вбачається, що передача коштів дійсно відбулася в присутності свідка ОСОБА_5 , зміст цієї розмови підтверджує, що кошти в розмірі 3300 доларів США є, та вони отримані відповідачкою і не поверталися позивачці, а також те, що вони повинні враховуватись навіть з врахуванням погроз які звучали від ОСОБА_4 який буде звертатись до невідомих людей.

Представник відповідача зазначила, що до розгляду даної справи судом розглядалася справа учасниками якої були ті ж самі особи про припинення права на частку у спільній частковій власності, проте при розгляді даної справи даний аудіозапис суду не пред`явлено. Ідентифікувати осіб між якими відбулася розмова не можливо. В розмові йдеться мова про якісь автомобілі, кошти, погрози, невідомими особами, все переплутано, неможливо встановити ані період запису розмови, ані кількість коштів, ані строки їх повернення. Крім того, даний аудіозапис надано суду як доказ несвоєчасно.

Представник позивача додав, що даний аудіо запис надано суду лише тепер, оскільки в позивачки раніше його не було.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з вимогами ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

За правилами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається.

Зі змісту розписки від 18.11.2016 вбачається отримання відповідачем ОСОБА_3 від позивача ОСОБА_1 3300 доларів США в рахунок того, що відповідач віддає позивачці, свою 1/3 частину квартири, частину земельної ділянки, та зобов`язується знятись з місця реєстрації та не чинити перешкод в оформленні документів.

Таким чином, даний зміст розписки не свідчить про досягнення домовленостей щодо істотних умов попереднього договору, а саме про намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу у певний строк.

При цьому судом встановлено, що текст розписки написаний не відповідачкою ОСОБА_3 , а її донькою ОСОБА_5 , не маючи доручення на вчинення таких дій.

Також, розписка підписана відповідачем ОСОБА_3 , свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та не підписана самою позивачкою ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ч. 1 ст. 635, ст. 657 ЦК України попередній договір щодо нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально, чого не вбачається з наданої стороною позивача розписки, предметом якої є нерухоме майно.

Вимоги щодо визнання зазначеної розписки недійсною чи нікчемною позивачем заявлено не було.

Щодо повернення грошових коштів, як зазначає позивачка, передача коштів відбувалася при свідкові ОСОБА_5 , підпис якої мається в розписці, проте остання заперечує даний факт, оскільки згідно виписки стаціонарної хворої ОСОБА_5 , вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Сумській обласній клінічній інфекційній лікарні імені З.Й. Красовицького з 14.11.2016 по 18.11.2016 включно, а тому фактично не могла приймати участь у передачі коштів в м. Ромни 18.11.2016.

Також факт передачі коштів заперечує і відповідач ОСОБА_3 , яка була допитана судом в якості свідка.

В свою чергу, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передачі коштів 18.11.2016 саме відповідачу ОСОБА_3 .

Суд критично оцінює аудіозапис на диску С70616-095506 розмір: 10,2 МВ, формат: МР3, який долучено до справи як доказ судом за клопотання позивача, оскільки з запису розмови не можливо встановити конкретні дані, що стосуються укладення розписки.

За таких обставин, оскільки зазначена розписка не відповідає вимогам чинного законодавства, та позивачем не доведено факту передачі грошових коштів за розпискою відповідачу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у позові судовий збір слід віднести на рахунок позивача відповідно до ст. 141 ЦК України.

Крім того, відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень 00 коп.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності достатті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зістаттею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Надання адвокатом Семеген Н.Б. відповідачу ОСОБА_3 адвокатських послуг при розгляді справи в суді підтверджується, зокрема, договором про надання правової допомоги №50 від 13 травня 2019 року, ордером ПТ № 070836 на надання правової допомоги адвокатом Семеген Н . Б . ОСОБА_3 , свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_24 серія ПТ НОМЕР_7 від 11 квітня 2018 року, детальним розрахунком суми гонорару за договором про надання правової допомоги від №50 від 13 травня 2019 року, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень ОСОБА_3 щодо позову ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - витрачено 2 години по 500,00 грн. за годину = 1000 грн; аналіз норм медичного законодавства та Цивільного кодексу України - витрачено 5 годин по 500,00 грн. за годину = 2500,00 грн.; вивчення та аналіз судової практики з розгляду справ про стягнення грошових коштів - витрачено 4 години по 500,00 грн. за годину = 2000,00 грн.; виїзд адвоката до м. Ромни - витрачено 8 годин по 500,00 грн. за годину = 4000,00 грн.; складання відзиву на позовну заяву - витрачено 5,5 годин по 500,00 грн. за годину = 2750,00 грн.; складання двох клопотань про допит свідків - витрачено 2 години по 500,00 грн. = 1000,00 грн.; забезпечення участі свідків у судових засіданнях - витрачено 1,5 год. по 500,00 грн. = 750,00 грн.; направлення відзиву та додатків до нього позивачу - 1 год. по 500,00 год. = 500,00 год.; збір документів для відзиву в лікувальних установах - витрачено 3 год. по 500,00 грн. за годину = 1500,00 грн.; участь адвоката у судових засіданнях - витрачено 8 год. по 500,00 грн. за год. = 4000,00 грн., всього на загальну суму 20000,00 грн.; актом про надані послуги до договору про надання правової допомоги №50 від 13.05.2019 згідно якого вартість виконаних робіт за домовленістю сторін склада 20000,00 грн., квитанцією №17 від 13 травня 2019 року прийнято від ОСОБА_3 гонорар за надання адвокатом ОСОБА_24 юридичних послуг в розмірі - 20000,00 грн.

За таких підстав, оскільки понесені відповідачем ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу при розгляді даної справи в розмірі 20000,00 грн. підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

На підставі положень ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_8 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 30 жовтня 2019 року.

Суддя підпис:

Копія вірна…

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ І. М. Машина