Ухвала

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 644/2789/18

провадження № 61-7418ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 листопада

2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від

11 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовними вимогами, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17 лютого

2017 року по 01 липня 2018 року в розмірі 16 246,30 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 серпня 2017 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року, з

ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, однак не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2017 року.

Відповідач аліменти не сплачував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 4 264,66 грн, що підтверджується розрахунком Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків. Оскільки несвоєчасна та не в повному обсязі сплата відповідачем аліментів призвела до заборгованості, тому відповідно до законодавства вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених своєчасно аліментів за кожен день прострочення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

30 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 883,14 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2018 року по

01 липня 2018 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_1 ? ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ? ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

30 листопада 2018 року залишено без змін.

09 квітня 2019 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2019 року повністю та рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

30 листопада 2018 року в частині відмови у стягненні пені за 2017 рік та передати справу для продовження розгляду або ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 644/2789/18 є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17 лютого 2017 року по 01 липня 2018 року в розмірі 16 246,30 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі заявник посилаючись на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1, оскільки кожна додаткова копійка має виняткове значення для матері, яка самотужки виховує двох малолітніх дітей, а аліментів, які нерегулярно надходять від ОСОБА_2 завжди катастрофічно не вистачає.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК Україниє безпідставними. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду ОСОБА_1 з оскарженими судовими рішеннями.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило