ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

справа № 361/2092/18

провадження № 22-ц/824/3299/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Пітенко І.Ю.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року у складі судді Василишина В.О., повний текст складений 08.01.2019 року,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту порушення законодавства про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, визнання недійсним одностороннього правочину та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 грудня 2016 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 з питань проведення заміни розпилювачів у форсунках та регулювання тиску в них. За домовленістю вартість таких робіт повинна була скласти 320 грн. У подальшому позивач приніс до ремонтного цеху відповідача належний йому паливний насос високого тиску, який знаходився у придатному для використання стані, для проведення його діагностики на дизельному стенді, вартість таких робіт ними визначено у розмірі 350 грн. У присутності позивача відповідач жодних нарядів-замовлень на виконання ремонтних робіт не складав, про наявні дефекти деталей та несправність насосу не вказував. 03 січня

2017 року ФОП ОСОБА_2 повідомив позивачу, що він розібрав насос на частини, порушивши тим самим домовленість щодо його стендового обстеження. Позивач вважає, що при наданні ремонтних послуг відповідач грубо порушив норми Закону України «Про захист прав споживачів», а саме вчинив дії щодо його обладнання, які не були обумовлені, не склав акту обстеження дефектного стану обладнання, на його вимогу не надав документів з підтвердженням того, що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, а також вчинив погрози щодо можливого продажу належного позивачу майна.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та постановити нове по суті позовних вимог.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неповно і не всебічно з'ясував всі обставини справи. Крім того, суд невірно визначився з природою спірних відносин, посилаючись на статті 76-80 ЦПК України та вказавши, що відповідач не довів за допомогою належних доказів обставини щодо застосування до нього ОСОБА_2 нечесної та агресивної підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що наряд-замовлення, яке просить визнати недійсним позивач, не може вважатись правочином, оскільки не містить будь-яких ознак договору, не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав. Відповідач також зауважує, що споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції, однак, таких обставин по справі судом встановлено не було.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення його вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України договір є правочином.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України).

Частиною 1 ст. 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається із частини 1 статті 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відповідно до статті 868 ЦК України підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов'язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.15 зазначеного Закону "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Судом встановлено, що 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з питань вчинення ремонтних робіт.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується фактично сторонами, відповідач не надав позивачу квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору, не надав позивачу, як замовнику необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також не повідомив позивача на його прохання інші відомості, що стосуються договору.

Заказ-наряд, який склав відповідач в подальшому, не містить підпису позивача та копія якого відсутня у останнього, тому на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактично сторони не досягли домовленості з істотних умов договору, передбачених ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів", тому він не є укладеним, внаслідок чого вимога позивача про визнання недійсним замовлення-наряду від 14 грудня 2016 року одностороннім правочином не підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по перегороджені рукою входу до цеху та його вимог сплатити кошти, що свідчить про нечесну та агресивну підприємницьку діяльність відповідача, суд виходив з їх необґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком, оскільки в даному судовому провадженні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ФОП ОСОБА_2 не заявлено, а з приводу позовних вимог встановлення факту порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживачів", позивач не позбавлений права звернутись до відповідних органів з заявою про вчинення ФОП ОСОБА_2 правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, на думку судової колегії вимоги позивача про визнання протиправним перегородження рукою ОСОБА_2 вільного доступу входу споживачу всередину рем цеху протиправним не є способом захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, оскільки висновків суду доводи скарги не спростовують та не впливають на законність судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :