Справа № 444/1006/18
Провадження № 2/444/105/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

03 квітня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк", третя особа : Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 9710 від 09.10.2017 року про стягнення коштів в сумі 2 999 500,13 грн. з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього просить стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 650.00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 січня 2018 року рекомендованим листом на адресу Позивача надійшла постанова від 18.01.2018 р. ВП № 55577107, винесена державним виконавцем Жовківського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, згідно якої розглянуто заяву ПАТ КБ Приватбанк № 35 від 26.12.2017 р. про примусове виконання виконавчого напису № 9710, виданого 09.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк грошових коштів у сумі 2 999 500, 13 грн., що в еквіваленті становить 115 211 (сто п'ятнадцять тисяч двісті одинадцять) доларів США 44 центи та складається з 31784,78 долари США - залишок заборгованості за кредитом; 13651,59 долар США - залишок заборгованості за відсотками; 3615,29 доларів США - комісія; 66159,78 доларів США - пеня.

Строк, за який проводиться стягнення, - девять років тридцять днів, а саме з 13.08.2008 року по 12.09.2017 року.

Зазначає, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копії виконавчого напису № 9710 від 09.10.2017 р., вбачається щонайменше три самостійних підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що такими підставами є : 1. вчинення виконавчого напису поза межами допустимого строку, 2. спірності суми стягнення, 3. вчинення виконавчого напису згідно правочину, на підставі якого законодавство не дає можливості для вчинення такої нотаріальної дії.

У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач в судове засідання не з»явився, однак представник позивача подав до суду заяву в якій просить розгляд даної справи проводити у його відсутності та відсутності позивача. Окрім цього вказав, що позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з»явився, однак в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовитив задоволенні позовних вимог.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась, однак направила на адресу суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1. Окрім цього просить розглянути дану справу за відсутності представника приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24 січня 2018 року рекомендованим листом на адресу Позивача надійшла постанова від 18.01.2018 р. ВП № 55577107, винесена державним виконавцем Жовківського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, згідно якої розглянуто заяву ПАТ КБ Приватбанк № 35 від 26.12.2017 р. про примусове виконання виконавчого напису № 9710, виданого 09.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк грошових коштів у сумі 2 999 500, 13 грн., що в еквіваленті становить 115 211 (сто п'ятнадцять тисяч двісті одинадцять) доларів США 44 центи та складається з 31784,78 долари США - залишок заборгованості за кредитом; 13651,59 долар США - залишок заборгованості за відсотками; 3615,29 доларів США - комісія; 66159,78 доларів США - пеня.

Відповідно до статті 88 З.У. Про нотаріат, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами організаціями не більше року.

Однією із умов вчинення виконавчого напису є те, що такий не може бути вчинений поза межами трирічного строку з моменту настання обовязку виконання зобовязання, або предявлення вимоги про його (зобовязання) виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2008 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № LVH9GA, згідно п.п. 1.1. якого Кредитор зобовязався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 13.08.2008 р. по 13.08.2013 р. включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 33191,52 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відтак, виконавчий напис за звичайних обставин не могло бути вчинено пізніше, ніж 13.08.2016 року, тоді як з постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що датою його вчинення є 09.10.2017 р. Однак, 08.02.2011 року Відповідач рекомендованим листом № 799 надіслав на адресу Позивача вимогу від 07.02.2011 р. № 714, якою змінив строки та суму виконання зобовязання і вимагав дострокового погашення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій на суму в розмірі 59 212, 82 доларів США в тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги.

З огляду на зазначене суд вважає, що виконавчий напис нотаріуса не міг бути вчинений пізніше ніж кінець березня 2014 р., а тому приходить до висновку, що такий вчинено поза межами трирічного строку з моменту виникнення у банку права вимоги на повернення заборгованості, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим при вирішенні даної справи суд враховує висновки Верховного Суду України про зміну строку виконання зобовязання у звязку із предявленням вимоги про дострокове погашення боргу :

-у постанові від 02.12.2015 р. № 6-1707цс15 Верховний Суд України вказав:

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання...

-у постанові від 02.11.2016 р. № 6-1174цс16 Верховний Суд України вказав: Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

-у постанові від 09.11.2016 р. № 6-2251цс16 Верховний Суд України вказав: Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.'

-у постанові від 16.11.2016 р. № 6-900цс16 Верховний Суд України вказав: Оскільки строк виконання основного зобовязання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту Своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобовязання до 9 лютого 2009 року усі наступні виконанню.

Щодо спірності суми стягнення, то суд приходить до наступних висновків.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату всіх інших грошових зобовязань, кредитний договір припинив свою дію, а тому нарахування відсотків після дати отримання вимоги є неправомірним, тобто сума заборгованості з відсотків і нарахованої на таке грошове зобовязання пені у Позивача не виникало, а стягувана за виконавчим документом грошова сума відповідно є спірною.

Щодо припинення дії договору у звязку із направленням вимоги про дострокове погашення заборгованості та припинення внаслідок цього дії договору в тому числі й припинення права на нарахування кредитором відсотків Верховний Суд висловив правову позицію у своїй постанові від 14.02.2018 р. у справі № 564/2199/15-ц, в якій сформовано таку правову позицію: Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з ОСОБА б заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в сумі 17 000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Тобто, після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати всіх інших зобовязань, в ПАТ КБ Приватбанк відсутнє право на нарахування відсотків за кредитним договором, що ще раз вказує на спірність його вимог та вчинення виконавчого напису нотаріуса із порушенням вимог статті 88 З.У. Про нотаріат.

Щодо вчинення виконавчого напису згідно правочину, на підставі якого законодавство не дає можливості для вчинення такої нотаріальної дії, то судом встановлено наступне

Так, відповідно до статті 87 З.У. Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з того, що виконавчий напис № 9710 від 09.10.2017 р., вчинений згідно кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим правочином, очевидно, що при його вчиненні приватний нотаріус ОСОБА_3 керувалася п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. в редакції від 10.12.2014 р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

22.02.2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:

«п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»;

доповнити розділ пунктом ПІ такого змісту:

« 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобовязання;

в)засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості».

Колегія суддів прийшла до переконання, що запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору ma/чи його посадовим особам або пов'язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису.

Також на думку суду, оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб'єктивну і необгрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника).

01.11.2017 року Вищим адміністративним судом України вищезазначену постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року № 826/20084/14 було залишено без змін.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що банк здійснив позасудове врегулювання спору, скориставшись правом позасудового врегулювання кредитного спору шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014р. тобто в момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, що набрало законної сили. Відтак, законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало, а вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував того, що законодавство України не допускає такого способу позасудового врегулювання спорів як із кредитних договорів, які не є нотаріально посвідченими та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги частини 1 статті 88 З.У. Про нотаріат про безспірність заборгованості.

Відповідно до вимог статті 50 З.У. Про нотаріат, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про визнання вчиненого нотаріусом викового напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Отже нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими.

Окрім цього суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір. Разом з тим суд приходить до висновку, з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати на правничу допомогу.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 9710 від 09.10.2017 року про стягнення коштів в сумі 2 999 500,13 грн. з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк /знаходиться за адресою : 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д, адреса для листування : 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, /, судовий збір в розмірі 768.40 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк /знаходиться за адресою : 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д, адреса для листування : 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, / на користь ОСОБА_1 /проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН / витрати на правничу допомогу в розмірі 5 650.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя : Мікула В. Є.

Текст повного рішення суду виготовлено 08.04.2019 року.