Справа № 442/7118/17 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/252/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Цап П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, з участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и в:

09.10.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, в якому просив визнати недійсними договір дарування квартири №42 в будинку №17, що на вул. М. Грушевського в м. Дрогобичі Львівської області від 01 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (ОСОБА_2О.) та договір дарування 3/8 ідеальних частин квартири №2 в будинку №6, що на вул. Лесі Українки в м. Дрогобичі Львівської області від 02 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (ОСОБА_2О.) та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису про право власності 18822193, індексний номер 33679984 від 02.02.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що позичив ОСОБА_4 на його прохання грошові кошти в загальній сумі 30000 доларів США. У визначений строк ОСОБА_4 кошти не повернув, на його прохання добровільно повернути борг не реагував. Він неодноразово мав зустрічі з ОСОБА_4 та попереджував його, що у випадку неповернення коштів він буде звертатись до суду за захистом своїх прав. Так як йому було відомо, що у власності ОСОБА_4 є нерухомість - квартири, пропонував йому в рахунок погашення боргу за договором позики відчужити на його користь одну з квартир, проте останній повідомив, що квартири йому не належать. У грудні 2016 року він звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики. Ухвалою суду від 19.12.2016 року було задоволено його заяву про забезпечення позову та накладено арешт на належне ОСОБА_4 нерухоме майно. Наприкінці грудня 2016 року він мав зустріч із ОСОБА_4 в центрі міста Дрогобича, повідомив йому про те, що звернувся до суду з позовом та про накладення арешту на його майно, знову просив повернути борг, однак ОСОБА_4 відмовився добровільно повертати кошти. В подальшому, рішенням суду його позов про стягнення коштів із ОСОБА_4 було задоволено. В ході виконання судового рішення він дізнався, що ОСОБА_4 01 та 02 лютого відчужив належні йому на праві власності квартири на користь своєї дружини. Тому він вважає, що такі правочини ОСОБА_4 уклав саме з метою уникнення від сплати боргу за договорм позики, оскільки про судовий спір та існування ухвали про забезпечення позову йому було відомо. Крім того, вважає, що відсутність на момент укладення оспорюваного правочину зареєстрованого обтяження на майно боржника у відповідному державному реєстрі само по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження. Оскільки оспорюваний правочин укладено при наявності ухвали суду про забезпечення позову, такий підлягає визнанню недійсним, як такий, що не відповідав вимогам закону на час його укладення.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири №42 в будинку №17, що на вул. М. Грушевського в м. Дрогобичі Львівської області від 01 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису про право власності 18815698, індексний номер 33670799 від 01.02.2017 року.

Визнано недійсним договір дарування 3/8 ідеальних частин квартири №2 в будинку №6, що на вул. Лесі Українки в м. Дрогобичі Львівської області від 02 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису про право власності 18822193, індексний номер 33679984 від 02.02.2017 року.

У задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відмовлено.

Скасовано заходи по забезпеченню позову, встановлені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в справі №442/7118/17, провадження №2/442/2475/2017 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, Відділу державної реєстрації Дрогобицької міської ради, третьої особи ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно встановлених обставинах справи, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що поза увагою суду залишилися доводи ОСОБА_4 про те, що він на час укладення оспорюваних правочинів не був обізнаний про заборону відчужувати належне йому майно та про накладення на нього арешту ухвалою суду.

Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 скаргу підтримав з підстав, наведеній у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 скаргу підтримав, просив скаргу задоволити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 2, 4, 5, 19 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2017 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_6 (обдарована) було укладено договір дарування квартири №42 в будинку №17, що на вул. М. Грушевського в м. Дрогобичі Львівської області, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису про право власності 18815698, індексний номер 33670799 від 01.02.2017 року (а.с. 11-18).

02 лютого 2017 року, між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_6 (обдарована) було укладено договір дарування 3/8 ідеальних частин квартири №2 в будинку №6, що на вул. Лесі Українки в м. Дрогобичі Львівської області, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису про право власності 18822193, індексний номер 33679984 від 02.02.2017 року (а.с. 11-18).

19 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області постановив ухвалу в справі №442/7790/16-ц у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволив: наклав арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, а саме: квартиру №43 на вул. Грушевського, 17 в м. Дрогобичі Львівської області, 4/8 ід. частин квартири №2 в будинку №6 на вул. Лесі українки в м. Дрогобичі Львівської області та заборонив ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вказаного нерухомого майна (а.с. 7).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 776700 грн., за прострочення платежу 15617,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 7837,71 грн. вирішено питання про судові витрати. Рішення набрало законної сили 26.06.2017 року (а.с. 8-9).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 не є стороною оспорюваних правочинів, однак вважає, що укладення таких ОСОБА_4 спрямовано на уникнення від виконання рішення суду про стягнення з нього в користь позивача коштів за договором позики згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи недійсними оспорювані договори дарування від 01 лютого 2017 року та від 02 лютого 2017 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (ОСОБА_2О.) з підстав, що такі на час їх укладення не відповідали вимогам закону, районний суд виходив з того, що такі договори укладено під час дії накладеного судом арешту та заборони відчуження належного ОСОБА_4 майна - квартири №43 на вул. Грушевського, 17 в м. Дрогобичі Львівської області, 4/8 ід. частин квартири №2 в будинку №6 на вул. Лесі українки в м. Дрогобичі Львівської області, та третій особі ОСОБА_4 на момент укладення оспорюваного правочину було достеменно відомо про наявність обтяжень на відчуження належного йому майна у звязку з наявністю зобов»язань по поверненню боргу, а відтак, такі укладено з порушенням вимог закону.

Однак, з таки висновком суду колегія не може погодитися повністю з наступних мотивів.

Як вбачається з оспорюваних договорів дарування, сторонами за такими є: ОСОБА_4 - дарувальник та ОСОБА_6 - обдарована.

Оспорюючи дії сторони договору - дарувальника ОСОБА_4, який, на думку позивача, уклав оспорювані договори з метою уникнення відповідальності за грошовим зобов»язанням перед позивачем, останній не залучив його до участі у справі в якості відповідача, та зазначив його процесуальне становище як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог.

Тому, враховуючи, що позивачем невірно визначено коло відповідачів за даним спором, а судом при розгляді справи цей недолік не усунуто та не роз»яснено позивачу відповідно до положень ст. 12 ЦПК України його право на залучення до участі у справі співвідповідача, колегія суддів приходить до висновку, що з таким суб»єктним складом відповідачів, коли відповідачем є лише одна сторона оспорюваних договорів - обдарована, даний позов не підлягав до задоволення.

Колегія суддів не вдається до аналізу норм матеріального права, застосованих судом при вирішенні даного спору та аналізу зібраних у справі доказів, оскільки грубе порушення судом норм процесуального права, не дає можливості апеляційному суду, зважаючи на повноваження такого, передбачені главою 1 розділу V ЦПК України, залучити ОСОБА_4 до участі в справі як відповідача та вирішити даний спір по суті.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, що не позбавляє його права на повторну подачу позову з тих самих підстав.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, з участю третіх осіб: ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.04.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

ОСОБА_9