ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/16925/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2018 року (суддя Літовка В.В.),

встановив:

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, який обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.лютого 2009 року по 15 лютого 2016 року. До укладення шлюбу 12 грудня 2007 року відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1, укладавши договір про іпотечний кредит. За час шлюбу вони сплатили 184727,61 грн. та повністю погасили кредит. Вважає, що їй належить 89/200 вказаної квартири. Окрім того, за час шлюбу вони придбали автомобіль ГАЗ 33021 ЗНГ, та в кредит автомобіль ВАЗ 212140-120-40. Для придбання останнього автомобіля відповідач 07 березня 2013 року уклав кредитний договір в ПАТ «Ідея Банк». За час шлюбу вказаний кредит вони сплатили. Відповідачем до шлюбу був придбаний в кредит автомобіль Mitsubishi Pajero, кредит за вказаний автомобіль вони, також, сплатили за час шлюбу. Уточнивши позовні вимоги, просила визнати 89/100 квартири, автомобілі ВАЗ 212140-120-40 та ГАЗ 33021 ЗНГ спільною сумісною власністю подружжя, припинити її право власності, та стягнути з відповідача на її користь ринкову вартість її частки майна у спільній сумісній власності: за 89/200 частки квартири - 470658,70 грн., автомобілі - 67287,77 грн. та 21632,95 грн., стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2: 89/100 часток квартири АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску; автомобіль ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 89/100 часток квартири АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 89/100 часток вказаної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації припинення права власності на частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя ринкову вартість 89/200 часток вказаної квартири - 470658,70 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації припинення права власності на частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя ринкову вартість 1/2 частки автомобіля ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску - 67287,77 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації припинення права власності на частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя ринкову вартість 1/2 частки автомобіля ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску - 21632,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 1346,15 грн. - судовий збір, 5491,20 грн. - вартість експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 4249,64 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким: відмовити у задоволенні позову про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2: 89/100 часток квартири АДРЕСА_1; визнати спільним сумісним майном спільне боргове зобов'язання зі сплати кредиту на суму 124026,09 грн., та стягнути з відповідача на користь позивачки половину цієї суми 62013,05 грн.; визнати спільним сумісним майном автомобіль ВАЗ 212140-120-40, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску та автомобіль ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, визнавши за відповідачем право власності на вказаний автомобіль та стягнути з відповідача на користь позивачки в порядку компенсації 37929,48 грн.; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску, визнавши за позивачкою право власності на вказаний автомобіль.; стягнути з позивачки у рахунок компенсації припинення права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя на користь відповідача ринкову вартість 1/2 частки автомобіля ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску у сумі 21632,95 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, неправильно застосовано норми матеріального права, неправильно розтлумачено норми ЦК України та СК України, що стосуються права спільної сумісної власності подружжя. Що стосується порушення норм процесуального права, то у резолютивній частині рішення суду не зазначені реєстраційні номера облікової картки платника податків сторін за наявності або серію та номер паспорта, що не відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

13 лютого 2019 року позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що вартість 89/100 частки квартири із банківськими відсотками відповідач сплачував, перебуваючи з позивачкою у шлюбі, а тому не набув би права власності без неї, а сам факт укладання договору купівлі-продажу квартири до шлюбу значення не має. Також відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що він мав матеріальну можливість сплачувати кредит на купівлю квартири. Стосовно автомобіля ВАЗ 212140-120-40, судом було вірно встановлено, що автомобіль був придбаний під час шлюбу та відповідно до виписки ПАТ «Ідея Банк» кредит був погашений 09 лютого 2016 тобто до розірвання шлюбу. Автомобіль ГАЗ 33 0213 НГ автомобіль двічі не надавався для експертної оцінки майна з тих підстав, що він знаходиться у користуванні іншої особи, та на думку відповідача у зв'язку з фактичною відсутністю автомобіля його неможливо розділити між подружжям.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином..

Представник позивачки ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2009 року по 15 лютого 2016 року (а.с.8).

З копії договору про іпотечний кредит №КТН3G6 від 12 грудня 2007 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит 12 грудня 2007 року в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 208312,50 грн. зі строком погашення до 12 грудня 2017 року на придбання квартири в АДРЕСА_1 (а.с.12-17).

Поручителем за вказаним договором була ОСОБА_5, яка 31 серпня 2008 року померла. (а.с.80-81,85).

Згідно довідки Краматорського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2007 року, посвідченого Першою Краматроською державною нотаріальною конторою, реєстр №1-12105 (а.с.190).

За договором про іпотечний кредит №КТН3G6 від 12 грудня 2007 року було сплачено 352454,80 грн. (з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів) за період з 12 грудня 2007 року по 07 червня 2013 року (а.с.18-30, 191-199).

За час шлюбу з 19 лютого 2009 року по 07 червня 2013 року (дати остаточної сплати) за вказаним кредитом сторонами було сплачено 168916,96 грн. (а.с.192-199).

З копії кредитного договору № 910.20902 від 07 березня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит ПАТ «Ідея Банк» в сумі 74698 грн. на придбання автомобіля ВАЗ 212140-120-40 (а.с.32-33).

За кредитним договором № 910.20902 від 07 березня 2013 року було сплачено 125952,23 грн. (з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів) за період з 07 березня 2013 року по 14 грудня 2017 року (а.с.201-204).

За час шлюбу з 07 березня 2013 року (дати укладання договору) по 15 лютого 2016 року за вказаним кредитом сторонами було сплачено 69226 грн., залишок кредитних коштів сплачено відповідачем після розірвання шлюбу (а.с.192-199).

Крім того, за час шлюбу сторони 21 грудня 2010 року придбали автомобіль ГАЗ 33021 ЗНГ, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.31).

Згідно висновку № 638 за результатами проведення судового автотоварознавчого дослідження від 30 березня 2018 року ринкова вартість автомобіля ГАЗ 33021 ЗНГ складає 43265,90 грн. (а.с.120-127).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спільним сумісним майном подружжя є: 89/100 часток квартири АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ 212140, оскільки кредитні виплати за вказане майно були здійснені у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та автомобіль ГАЗ 330213НГ, який придбано подружжям в період шлюбу.

З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦК України разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що спірне майно, яке було отримане сторонами за час шлюбу, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а при поділі такого майна розмір часток дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до частин 6, 7 статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, суд може визнати особистою приватною власністю чоловіка майно, набуте ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з розірванням шлюбу, або до реєстрації шлюбу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Матеріали справи свідчать, що під час перебування сторін у шлюбі за договором про іпотечний кредит №КТН3G6 від 12 грудня 2007 року сторонами було сплачено в рахунок погашення кредиту 168916,96 грн. та за кредитним договором №910.20902 від 07 березня 2013 року - 69226 грн.

Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, можна дійти висновку, що у подружжя виникло право спільної сумісної власності на сплачені грошові кошти внаслідок укладення кредитних договорів.

За наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію належної позивачці 1/2 частину від виплачених за період шлюбу грошових коштів за вищевказаними кредитними договорами в сумі 84458,48 грн. та в сумі 34613 грн.

Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль ГАЗ 330213НГ, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2001 року випуску, який придбано в період шлюбу, та визнання права власності на вказаний автомобіль за відповідачем з виплатою позивачці 1/2 частини вартості автомобіля за ринковою вартістю, оскільки відповідач не надав суду докази, що вказаний автомобіль вибув із його володіння в результаті протиправних дій незнайомих йому осіб.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції задовольнив позов щодо поділу квартири та автомобіля ВАЗ 212140 через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути: з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати з оплати експертизи в сумі 1380,49 грн., з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1406,78 грн., з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2842,37 грн., з позивачки на користь відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2110,17 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2018 року в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 89/100 часток квартири АДРЕСА_1, припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 89/100 часток квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_2 право власності на 89/100 часток вказаної квартири, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації припинення права власності на частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя ринкової вартості 89/200 часток вказаної квартири в сумі 470658 грн. 70 коп., припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації припинення права власності на частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя ринкової вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску 67287 грн. 77 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку внесених коштів за договором про іпотечний кредит № КТН3G6 від 12 грудня 2007 року в сумі 84458 (вісімдесят чотири тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. 48 коп. та 1/2 частку внесених коштів за кредитним договором № 910.20902 від 07 березня 2013 року в сумі 34613 (тридцять чотири тисячі шістсот тринадцять) грн.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2018 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з оплати експертизи в сумі 1380 грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1406 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2842 грн. 37 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2110 грн. 17 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.І. Корчиста

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна