КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5127/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Київ

справа №755/19441/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року про задоволення подання приватного виконавця, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення закордонного паспорта до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №694/1827/13-ц, виданим 20 грудня 2013 року Звенигородським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №10-29/4658 від 16 листопада 2007 року, включно з винагородою приватного виконавця.

В обґрунтування подання зазначала, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, оскільки не здійснює заходів щодо його виконання за рахунок належних йому доходів та майна, повна та достовірна інформація про яке останнім приватному виконавцю не надається, на виклики виконавця не з'являється, в той час як має можливість виїжджати за кордон.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення закордонного паспорту до виконання ним зобов'язань, покладених згідно виконавчого листа Звенигородського районного суду Черкаської області №694/1827/13-ц від 20 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №10-29/4658 від 16 листопада 2007 року, включно з винагородою приватного виконавця.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження №56330995.

Вказував, що судом першої інстанції безпідставно було встановлено те, що він не з'явився на виклик приватного виконавця 25 травня 2018 року о 12.00 год., оскільки на прийом він з'явився та сам приватний виконавець вчинила власноручний напис на екземплярі виклику про те, що ОСОБА_1 з'явився 25 травня 2018 року о 12.00 год. на виклик приватного виконавця ОСОБА_5.

Зазначав, що суд помилково встановив наявність у нього на праві спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 ім., оскільки вказане майно йому не належить.

Зауважував, що він здійснював перетин кордону до м.Вільнюс (Литовська Республіка) не з метою відпочинку чи ухилення від виконання зобов'язань перед стягувачем, а для проведення переговорів, що входить до його посадових обов'язків як керівника адвокатського об'єднання «Калита, Маркович і партнери».

Посилався на те, що приватний виконавець не звернув стягнення на корпоративні права, які йому належать та на заробітну плату.

Вказував, що приватний виконавець не повідомив суд першої інстанції про те, що його зобов'язання були частково погашені , шляхом реалізації майна майнового поручителя ЗАТ «Розмарин» за договором кредиту №10-29/4658 від 16 листопада 2006 pоку.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги та не з'ясував, чи дійсно він ухиляється від виконання зобов'язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.

Від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1, в якому остання проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказувала, що інформація про право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ім. боржникові було вказано помилково. Зазначала, що надані ОСОБА_1 накази про відрядження не є достатніми доказами, оскільки посилаючись лише на надані накази неможливо встановити чи дійсно поїздки мали службовий характер. Зауважувала, що інформацією щодо часткового погашення зобов'язань ОСОБА_1 вона не володіє. Посилалася на те, що її дії щодо накладення арешту на рахунок боржника та не винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні апеляційного суду боржник та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представники стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. перебуває виконавче провадження №56330995 з примусового виконання дубліката виконавчого листа Звенигородського районного суду Черкаської області, виданого 14 грудня 2017 року по справі №694/1827/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №10-29/4658 від 16 листопада 2007 року в сумі 3 907 802,97 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 2 156 110,00 грн., суми заборгованості за відсотками 1 410 071,91 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 152 128,99 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 187 492,07 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. від 05 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Даною постановою зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно супровідного листа від 05 травня 2018 року №56330995 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 для виконання за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_3

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. від 05 травня 2018 року накладено арешт на майно, що належить боржнику.

З копії супровідного листа від 05 травня 2018 року вбачається, що боржнику ОСОБА_1 було направлено вказану постанову до відома.

До матеріалів апеляційної скарги було долучено вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. від 05 травня 2018 року №56330995, згідно якої зобов'язано боржника ОСОБА_1 з'явитися до виконавця 10 травня 2018 року о 12.00 год. та виклик приватного виконавця від 18 травня 2018 року №56330995, відповідно до якого зобов'язано ОСОБА_1 з'явитися до виконавця 25 травня 2018 року о 12.00 год.

25 травня 2018 року о 17.45 год. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню №56330995 від 05 травня 2018 року по виконанню виконавчого листа Звенигородського районного суду Черкаської області 694/1827/13-ц від 14 грудня 2017 року складено акт, яким встановлено, що боржник ОСОБА_1 на виклик приватного виконавця ніяк не відреагував, до офісу виконавця не з'явився, від виконання рішення суду ухиляється.

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2018 року за вх. №2991 ОСОБА_1 було подано приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. пояснення, в яких зазначено, що він 24 травня 2018 року отримав виклик приватного виконавця від 18 березня 2018 року із вимогою надати пояснення щодо виконання вимог виконавчого документа № 694/1827/13-ц. Вказував, що виконати виконавчий документ є неможливим через відсутність фінансових коштів, також з тієї ж причини ним не було вжито заходів з метою його виконання. Вказував, що його місцем роботи є Адвокатське об'єднання «Калита, Маркович і партнери».

В межах виконавчого провадження №56330995 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. було направлено запити до різних державних органів з метою з'ясування наявності рухомого або нерухомого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення та відкритих банківських рахунків боржника.

Згідно відповіді ПАТ «СБЕРБАНК» від 10 травня 2018 року №8294/4/07-2-6-БТ арешт коштів боржника на рахунках в ПАТ «СБЕРБАНК» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 прийнято банком до виконання 10 травня 2018 року. На момент накладення арешту залишок коштів на рахунку відсутні.

17 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. отримано від АТ «РайффайзенБанк Аваль» відповідь від 08 травня 2018 року 381-15-8/31642-БТ, де зазначено що залишок коштів ОСОБА_1 на поточному рахунку №13 станом на 08 травня 2018 року становить 0,09 євро, а на поточному рахунку НОМЕР_1 становить 3614,21 грн., залишок коштів на поточних рахунках відсутні для виконання постанови.

З відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» від 14 травня 2018 року №04.6-21/37-11499 вбачається, що залишок коштів на рахунку НОМЕР_2 (840), який належить клієнту ОСОБА_1 складає 0,00 дол. США.

ПАТ «УкрСиббанк» листом від 11 травня 2018 року повідомив приватного виконавця, що залишки грошових коштів станом на момент накладення арешту на рахунку ОСОБА_1 становлять: 2603,62 UAN. По рахункам боржника на обліку в АТ «УкрСиббанк» не перебувають постанови про арешт коштів боржника.

З відповіді ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16 травня 2018 року №20.1.0.0.0/7-20180515/1134 вбачається, що згідно до гл.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постанови Правління НБУ № 22 від 21 січня 2004 року, арешт накладений. На момент арешту залишок коштів складає: 084149 = 18,43 грн. На інших рахунках відсутні кошти.

21 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. отримано від Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації відповідь від 18 червня 2018 року вих. №0.184-25022/0/15-18, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України 15 травня 2018 року о 11.42 год, пункт пропуску: Краківець; 20 березня 2018 року о 19.06 год, пункт пропуску: Краківець, транспортним засобом НОМЕР_3.

З витягу Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації від 31 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України:

15 травня 2018 року о 11,42 год., пункт пропуску: Краківець, характеристика ТЗ: НОМЕР_3;

20 березня 2018 року о 19,06 год., пункт пропуску: Краківець, характеристика ТЗ: НОМЕР_3;

13 липня 2018 року о 08,12 год., пункт пропуску: Бориспіль-D, характеристика ТЗ: 471 Київ-Цюрих;

17 липня 2018 року о 17,04 год., пункт пропуску: Бориспіль-D, характеристика ТЗ: 471 178 Вільнюс-Київ;

29 серпня 2018 року о 11,48 год., пункт пропуску: Краківець, характеристика ТЗ: НОМЕР_3;

15 вересня 2018 року о 04,32 год., пункт пропуску: Краківець, характеристика ТЗ: НОМЕР_3.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань вбачається, що співзасновником та керівником ТОВ «БОГ АЙ ЛІЗИНГ», юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 14, оф. 2, є ОСОБА_1

Крім того, останній є засновником та керівником ТОВ «СЕУНЧ УКРАЇНА», юридична адреса: АДРЕСА_3

Відповідно до ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень частин 1, 3-8 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідні роз'яснення містяться і в п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2013 року по справі №694/1827/13-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №10-29/4658 від 16 листопада 2007 року в сумі 3907802,97 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 2156110,00 грн., суми заборгованості за відсотками 1410071,91 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 152128,99 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 187492,07 грн. Рішення набрало законної сили 08 січня 2014 року.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5. посилалася на те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, оскільки не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна, повна та достовірна інформація про яке останнім свідомо не надається, з метою уникнення звернення на нього стягнення та боржник систематично перетинає державний кордон України при невиконаних зобов'язаннях.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 не належить на праві власності будь-яке нерухоме майно.

У поданні приватний виконавець ОСОБА_5. посилалася на те, що в ході виконавчих дій нею було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Іншого нерухомого майна, земельних ділянок у власності боржника не виявлено.

Однак, в подальшому приватний виконавець ОСОБА_5. у своїх поясненнях, які надійшли до суду першої інстанції після постановлення оскаржуваної ухвали та у відзиві на апеляційну скаргу вказувала на те, що нею було встановлено, що інформація про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 була нею у поданні вказана помилково.

Також, у поданні приватний виконавець ОСОБА_5. вказувала на те, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 25 травня 2018 року зазначав, що не має жодного майна на праві приватної власності, у тому числі на праві спільної чи часткової власності.

Натомість, приватним виконавцем встановлено, що автомобіль BMW, д.н.з. НОМЕР_3, на якому боржник неодноразово виїзджав за кордон, зареєстрований за його дружиною ОСОБА_4, а тому вважала, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, про що боржник не повідомив приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.Б., номер в реєстрі 6776, відповідно до п.1.1 якого рухоме майно, яке придбано чоловіком або дружиною за договорами купівлі-продажу (чи іншими оплатними цивільно-правовими договорами) за час шлюбу, є особистою приватною власністю того, хто придбав його, про що свідчать правовстановлюючі документи (чеки, приходні касові ордери, свідоцтва тощо).

Визначений рішенням суду розмір заборгованості в сумі 3907802,97 грн., колегія суддів вважає значним, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2013 року залишається не виконаним протягом тривалого часу. Приватним виконавцем надані завірені копії документів виконавчого провадження, в яких містяться докази вжиття заходів на виконання набравшого законної сили судового рішення, у т.ч. надіслання боржнику повідомлень і викликів до державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Цих обставин, зокрема отримання виклику приватного виконавця від 18 травня 2018 року із вимогою з'явитись до виконавця 25 травня 2018 року і зобов'язанням надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання та зазначенням переліку відомостей і документів, які мав надати боржник, ОСОБА_1 не заперечував в поданих виконавцю письмових поясненнях та в суді.

При цьому в письмових поясненнях, наданих приватному виконавцю, боржник лише зазначив своє місце роботи.

Проте боржником не надано до суду доказів виконання ним вимоги державного виконавця від 18 травня 2018 року, зокрема боржником не повідомлено виконавця про заходи, що вживаються ним з метою його виконання, не надано достовірних відомостей про доходи та місце роботи із довідкою з місця роботи.

ОСОБА_1 не надав доказів, за яких суд мав би можливість дійти висновку про виконання ним зобов'язань перед кредитором, визначених рішенням суду, і погашення заборгованості без вжиття заходів про застосування яких просив виконавець. Посилання апелянта, що він вживав усіх заходів для виконання рішення суду і погашення заборгованості, об'єктивними доказами, подання яких мало б відбуватись до виконавчої служби, не підтверджені.

При цьому, посилання апелянта на часткове погашення заборгованості шляхом реалізації майна майнового поручителя не свідчить про виконання набравшого законної сили судового рішення.

Твердження апелянта, що за характером роботи саме він має виїжджати за кордон, у т.ч. у країни за Переліком, який зафіксований Адміністрацією Держприкордонслужби України, об'єктивними доказами по справі не підтверджені та є припущеннями. Не надано ОСОБА_1 до суду і доказів того, що отримані від здійснення таких поїздок гроші боржник спрямовував на погашення кредитної заборгованості.

ОСОБА_1 не надав на вимогу приватного виконавця достовірну інформацію про належні йому частки у статутному капіталі юридичних осіб, зокрема де він є співзасновником та керівником: ТОВ «БОГ АЙ ЛІЗИНГ», юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 14, оф. 2, та ТОВ «СЕУНЧ УКРАЇНА», юридична адреса: АДРЕСА_3, пославшись у поясненнях, що вказану інформацію приватний виконавець має право отримати, враховуючи надане йому законодавством право доступу до державних баз даних і реєстрів, у тому числі електронних.

До суду не надано доказів повідомлення боржником на вимогу державного виконавця про наявність (відсутність) доходу від здійснення ним певної діяльності.

Цих обставин апелянт та його представник не спростували і в суді апеляційної інстанції.

Тому, колегія суддів погодилась із висновком районного суду про наявність фактів ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Подання подано приватним виконавцем до Дніпровського районного суду міста Києва, тобто за місцем знаходження приватного виконавця, який здійснює виконання виконавчого листа.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 р. (заява №18357/91), «Михайленки та інші проти України» (Mykhaylenky and Others v. Ukraine) від 30.11.2004 р. (заяви №35091/02, №35196/02, №35201/02, №35204/02, №35945/02, №35949/02, №35953/02, №36800/02, №38296/02, №42814/02), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07.05.2002 р. (заява №59498/00), п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (№1) (Philis v. Greece (no. 1)) від 27.08.1991 р. (заяви №12750/87, №13780/88, №14003/88)). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Важко навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (зокрема, справедливий, публічний і швидкий розгляд) та водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 лише проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 р. (заява №4451/70)).

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №15797/89) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26.09.1996 р. (заява №24295/94)).

Зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: