КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6433/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/18149/18

18 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Мамирбаєва ЄвгеніяВалерійовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля,-

в с т а н о в и в:

28 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості 1/2 вартості автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.04.2002 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21.10.2013 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль марки «ToyotaCorolla», реєстраційний номер НОМЕР_1, який 26.09.2007 року було зареєстровано на відповідачку.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27 січня 2014 року по справі №370/2385/l3ц визнано право власності за ним та ОСОБА_4 на 1/2 частину за кожним на автомобіль марки Toyota Corolla 1.6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, без його реального поділу та залишено вказаний автомобіль у спільній частковій власності.

Після рішення суду про поділ спільного майна подружжя автомобіль фактично залишився у відповідачки у користуванні, а після спроби отримати компенсацію, або пропозиції продати вказаний автомобіль та поділити виручені кошти порівну (відповідно до часток), він дізнався, що ОСОБА_4, без його згоди, перереєструвала вказаний автомобіль на свою подругу, з метою уникнення виплати компенсації за автомобіль, проте продовжує володіти та користуватись ним.

Вважав, що він, як співвласник спірного майна, має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль.

На підтвердження розміру компенсації посилався на звіт автотоварознавчого дослідження від 20 листопада 2018 року за яким ринкова вартість КТЗ, яким є автомобіль ToyotaCorolla 1,6 2007 року випуску станом на 15 листопада 2018 року складає суму 227 670,00 грн.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2007, в розмірі 113 835,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Мамирбаєв Євгеній Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом невірно визначено початок відліку строку позовної давності , а саме, з дати набрання чинності рішення Макарівського районного суду Київської області про поділ майна подружжя.

Зауважує, що строк позовної давності почав рахуватися коли позивач дізнався, що автомобіль, який був у спільній частковій власності, було відчужено відповідачкою.

Судом не було враховано, що позивачу достовірно стало відомо про відчуження автомобіля відповідачем на підставі отриманої відповіді з Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ від 03 грудня 2018 року №64/11-2018 про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком.

Вважає, що відповідачка повинна компенсувати позивачу половину вартості проданого нею без згоди співвласника автомобіля в сумі 113 835,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на те, що розмір грошової компенсації є необґрунтованим. Погоджується з висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності та вважає, що строк позовної давності сплинув 16.06.2018 року, в той час як позов подано до суду лише 28.11.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мамирбаєв Євгеній Валерійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник адвокат Сидоренко Марина Вікторівна в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.06.2015 року, зокрема, визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним на автомобіль марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 107 830,00 гривень, без його реального поділу та залишено вказаний автомобіль у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_4 без згоди та відповідного дозволу позивача ОСОБА_2 здійснила відчуження автомобіля марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що перебував на момент відчуження у спільній частковій власності сторін у справі.

Відповідно до даних результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 30.11.2018 року, 10.06.2014 року за заявою власника автомобіля Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_2 було видано тимчасовий талон для перереєстрації в тому числі при уточненні даних ТЗ (власник ОСОБА_6.), а 28.01.2015 року здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на нового власника за довідкою-рахунком (власник ОСОБА_6.) (а.с.96).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що він, як співвласник спірного майна, після відчуження спірного автомобіля відповідачкою без його згоди, має право стягнути з відповідачки грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля, суд першої інстанції посилався на те, що в порушенні вимог закону автомобіль відчужено відповідачкою без згоди його співвласника ОСОБА_2, чим порушено право власності позивача, а тому порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 1/2 частини вартості автомобіля. Розмір стягнення необхідно визначати, виходячи із вартості автомобіля, визначеного у рішенні Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року, яким було здійснено поділ вказаного автомобіля. Проте, у задоволенні позову слід відмовити у зв"язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, про що відповідачкою подано відповідну заяву.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може , з огляду на наступне.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

З аналізу положень ст. 361 ЦК України вбачається, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, порядок здійснення співвласником свого права на розпорядження часткою у майні має відповідати вимогам ст. 362 ЦК України.

З огляду на відчуження відповідачкою без згоди іншого співвласника ОСОБА_2 автомобіля марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,, який перебував на час відчуження у спільній частковій власності сторін спору в рівних долях, суд прийшов до вірного висновку про те, що такими діями відповідачка порушила право власності позивача та визнав вимоги позивача про стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості автомобіля на користь позивача обґрунтованими.

При визначенні розміру компенсації 1/2 вартості автомобіля марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції вірно виходив із вартості зазначеного автомобіля, визначеної рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року, яким було здійснено поділ вказаного автомобіля, з огляду на наступне.

За змістом ст.364 ЦК України компенсація частки у спільному майні проводиться, виходячи із дійсної вартості нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовує розмір стягнення у сумі 113 835 грн., проведеним на його замовлення звітом автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу автомобіля Toyota Corolla 1,6, реєстраційний номер НОМЕР_1, за висновком якого, ринкова вартість даного автомобіля станом на 15.11.2018 року становить 227 670 грн.

Надаючи оцінку вказаному звіту автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, суд обґрунтовано зазначив, що фактичний огляд самого автомобіля оцінювачем ОСОБА_7 не проводився, а дані про вказаний автомобіль зафіксовані лише за інформацією замовника оцінки. Крім того, автомобіль було продано відповідачкою 28.01.2015 року, а звіт складений оцінювачем 15.11.2018 року і вартість автомобіля визначена саме на 15.11.2018 року.

Поряд з цим, рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року встановлено вартість автомобіля Toyota Corolla 1,6, реєстраційний номер НОМЕР_1 на час його поділу у розмірі 107 830,00 гривень.

Враховуючи те, що розмір компенсації частки у спільному майні визначається, виходячи із дійсної вартості нерухомого майна на момент продажу, а також те, що з моменту визначення вартості спірного автомобіля в рішенні від 27.01.2014 року до моменту його відчуження пройшов незначний проміжок часу (один рік) і доказів іншої вартості транспортного засобу на момент його відчуження матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що при визначенні суми компенсації, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, слід виходити із вартості автомобіля Toyota Corolla 1,6, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 107 830,00 гривень.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідачки на його користь компенсації половини вартості автомобіля Toyota Corolla 1,6, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 53 915 грн.

Разом з тим, вважаючи позовні вимоги обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого відповідачкою подано заяву.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позову застосувавши наслідки спливу строку позовної давності.

Застосовуючи строк позовної давності, суд виходив з того, що набувши право власності на 1/2 частину автомобіля, позивач реалізуючи своє право власника, мав можливість дізнатись про порушення свого права у будь-який час, тобто позивач не лише міг, а й був зобов'язаний згідно вимог закону виявляти цікавіть стосовно долі належного йому майна й для цього не мав жодних законодавчих та/або адміністративних перепон для отримання інформації про незаконне відчуження його частини майна.

При цьому судом не враховано, що в позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що автомобіль, після ухвалення рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.01.2014 року, за яким визнано за ним та відповідачем право власності на автомобіль марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 по Ѕ частині за кожним, перебував у користуванні лише ОСОБА_4.

За правилами ч.1 ст.261 ЦК України, відлік позовної давності обчислюється з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

З пояснень представника позивача вбачається, що дізнавшись про ймовірне відчуження відповідачем автомобіля без згоди позивача, для перевірки вказаної інформації 23.11.2018 року ним було надіслано адвокатський запит до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України щодо надання інформації про власника автомобіля марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не дочекавшись відповіді на адвокатський запит від 23.11.2018 року, 28.11.2018 року позивачем було подано до суду даний позов до ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля.

У подальшому, після отримання відповіді на запит від 03.12.2018 року, вказану відповідь було надано суду на підтвердження доводів позивача.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені судом докази та норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції строку позовної давності до пред"явлених позивачем вимог, є обґрунтованими, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 не пропущений, оскільки спірним автомобілем він не користувався, автомобіль знаходився у користуванні та володінні відповідачки, з якою вони проживають окремо, й лише перед зверненням до суду з позовом йому стало відомо про відчуження автомобіля, факт якого підтвердився 03.12.2018 року після отримання відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України на адвокатський запит.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом є помилковим, позивач має право на стягнення з відповідачки компенсації в розмірі 1/2 вартості автомобіля марки Toyota Corolla 1,6, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 53 915 грн.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля "Toyota Corolla", реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2007, в розмірі 53 915 грн., в іншій частині в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 321, 358,361, 362, 364 ЦК України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката Мамирбаєва Євгенія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості автомобіля "Toyota Corolla", реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2007, в розмірі 53 915 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 539,15 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 808,73 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий: Судді: