Справа № 466/330/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПАВЛИШИН К.І.

за участю позивачки СУХОМІЛЬ Г.В., представника позивачки ОСОБА_1 відповідачки ОПОКИ З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору дарування грошових коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати дійсними правочин дарування нею коштів відповідачці ОСОБА_3 та укладений на його підставі договір дарування грошових коштів від 01.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.08.2017р. між сторонами було укладено у простій формі договір дарування грошових коштів, згідно якого позивачка передала безоплатно у власність відповідачці 20 000,00дол.США на придбання квартири. Остання отримала грошові кошти, за які придбала квартиру, а тому виконала усі істотні умови договору, однак ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору. У звязку з цим просить суд визнати такий договір дійсним.

У відзиві на позов відповідачка вказала, що є донькою ОСОБА_2 З матірю спору у неї немає, грошові кошти за договором дарування від 01.08.2017р. вона отримала та придбала квартиру №1 на вул.Личаківська,104 у м. Львові. Дійсності цього договору та виконання сторонами всіх істотних його умов не заперечує. Через свою зайнятість, відсутність коштів для оплати послуг нотаріуса вона неодноразово відмовлялася від поїздки до нотаріуса для нотаріального оформлення договору дарування. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов. Позивачка додатково пояснила, що з донькою спору щодо цього договору немає. Донька ОСОБА_2, відповідачка по справі, з чоловіком у вересні 2017р. купили квартиру, оформили на чоловіка. Відповідачка давала доручення на ім'я чоловіка для придбання квартири. Обіцяла матері оформити договір дарування грошових коштів, але постійно відкладала у зв`язку із постійною зайнятістю відсутністю коштів на оплату послуг нотаріуса і зборів. На даний момент спору між донькою та її чоловіком щодо майна подружжя немає, однак родина чоловіка доньки вважає, що ОСОБА_2 не допомагала доньці матеріально. Просила визнати дійсним зазначений договір дарування коштів.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, підтвердивши вказані у відзиві обставини. Просила задовольнити позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений письмовий договір дарування грошових коштів для придбання квартири, датований 01.08.2017р.

Факт отримання подарованих коштів ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтверджується розпискою від 11.02.2019р.

Оригінал письмового договору від 01.08.2017р. та розписки від 11.02.2019р. оглянуті в судовому засіданні.

Сторони договору дарування грошових коштів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсності цього договору і його фактичне виконання не заперечують.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких такий спосіб захисту, як визнання правочину дійсним не передбачений. Водночас цією нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст.204 ЦК України, яка передбачає презумпцію дійсності правочину, такий є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

З приводу аналогічних правовідносин Верховний Суд у постанові від 04.03.2019р. №665/2266/16-ц висловив таку позицію : при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Якщо матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена, то за таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору дійсним. Натомість визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально.

На підставі доказів, поданих сторонами, що були оцінені судом, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено факту безповоротного ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Натомість визнання відповідачкою позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально, свідчить про відсутність спору про право.

Сумніви родичів щодо дійсності договору дарування грошових коштів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.08.2017р. не можуть слугувати підставою для визнання договору дійсним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст.220, 719,722 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору дарування грошових коштів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.08.2017 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.03.2019р.

Суддя ОСОБА_4