Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" квітня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої зазначено, що 25.09.1998 року померла рідна сестра позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй за життя 1/2 частку квартири №8, розташованої в будинку №151 по пр.Металургів в м.Маріуполі. 13.05.2014 року померла мати позивача ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на іншу 1/2 частку цієї квартири. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, йому постановою державного нотаріуса Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 13.12.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини після смерті матері, а також відсутні відомості щодо прийняття спадщини його матірю після смерті сестри, у звязку з чим рекомендовано звернутись до суду. ОСОБА_5 за життя після смерті дочки, фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме часткою квартири, в порядку та строк, визначених законом, що виражається в реєстрації та фактичному місці проживання за вказаною адресою, а також сплаті комунальних послуг. В свою чергу ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, оскільки з середини 2014 році в місті була вкрай нестабільна ситуація, велись активні бойові дії, розпочиналась антитерористична операція, у звязку з чим в період загострення ситуації неодноразово виїжджали з міста, всі думки були направленні на захист свого життя та життя сімї. А з 16.05.2018 року ОСОБА_1 взагалі знаходиться під вартою в ОСОБА_3 слідчому ізоляторі, що також позбавляло його можливості належним чином здійснювати захист своїх спадкових прав. На підставі викладеного просив встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті дочки ОСОБА_4, визнати причини пропуску строку ОСОБА_1 для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 поважними та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.01.2018 року, до судового засідання не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Ухвалою суду від 12.04.2019 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач ОСОБА_2, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 1998 року померла рідна сестра позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №1351.

Факт їх родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1, виданим 19.06.1970 року Жовтневим Р/В РАЦС Донецької області, актовий запис №904, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_9 від 27.11.2018 року, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.11.2018 року, згідно якого ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 змінила прізвище на «Довгаль».

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй за життя 1/2 частку квартири №8, розташовану в будинку №151 по пр.Металургів в м.Маріуполі.

Як вбачається з Договору міни від 09.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, вказана квартира в рівних долях належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

13.05.2014 року померла мати позивача - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №650.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну їй іншу 1/2 частку вищевказаної квартири.

Постановою державного нотаріуса Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 13.12.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру після смерті матері, оскільки ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини після смерті матері, а також відсутні відомості щодо прийняття спадщини його матірю після смерті сестри, у звязку з чим рекомендовано звернутись до суду.

У відповідності до п.п.4,5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до розяснень, наданих у пункті першому Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася 25.09.1998 року, правовідносини в даному випадку регулюються Цивільним Кодексом УРСР в редакції від 18 липня 1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст.529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, чоловік (дружина) та батьки померлого, а також дитина померлого, народжена після його смерті.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України про судову практику у справах про спадкування суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

Як вбачається з інформаційної довідки Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг ОСОБА_3 міської влади від 05.12.2018 року ОСОБА_5 з 21.11.1997 року по 07.06.2014 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З наданих квитанцій про оплату комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1, вбачається, що оплату здійснювала ОСОБА_5 і заборгованість станом на дату її смерті була відсутня.

Таким чином, воля і дії ОСОБА_5 свідчили про те, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме часткою квартири, в порядку та строк, визначених законом, що виражається в реєстрації та фактичному місці проживання за вказаною адресою, а також сплаті комунальних послуг, у звязку з чим вимоги про встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті дочки ОСОБА_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини та його поновлення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права.

Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач у передбачений законом шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, у звязку з поважними обставинами, а саме проведення активних бойових дій в ході антитерористичної операції в м.Маріуполі, що обєктивно унеможливило своєчасне прийняття спадщини та звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені доказі, суд вважає доведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та можливість надання додаткового строку в три місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 89, 234, 256, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.1216, 1217, 1218, ч.1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, 1272 ЦК України, ст.ст.524, 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_5, яка померла 13.05.2014 року, спадщини за законом після смерті дочки ОСОБА_4, померлої 25.09.1998 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке складається з 1/2 частки квартири №8, розташованої в будинку №151 по проспекту Металургів в місті Маріуполі.

Визнати причини пропуску строку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 поважними.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5, померлої 13.05.2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт