Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1404/10

провадження № 61-3855 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Кирнасівська селищна рада Тульчинського району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство «Птахокомбінат «Тульчинський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2005 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 червня 2005 року, укладений між ним та відкритим акціонерним товариством «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття», за умовами якого він придбав нежитлову будівлю складу, загальною площею 701 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1. Отже, йому на підставі вищевказаного судового рішення належить зазначене нежитлове приміщення будівлі складу.

Не отримавши дозволу Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області на будівництво нежитлової будівлі складського приміщення і не виготовивши проектну документацію, він самовільно побудував біля належного йому нежитлового приміщення будівлі складу ще одну нежитлову будівлю складського приміщення, загальною площею 143,7 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1.

Оскільки у встановленому законом порядку він отримати технічну документацію у комунальному підприємстві «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» та зареєструвати своє право власності на самовільно побудоване нежитлове приміщення будівлі складу не має можливості, тому його права підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю складського приміщення, загальною площею 143,7 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня

2010 року у складі судді Робак С. О. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на збудовану ним нежитлову будівлю складського приміщення, загальною площею 143,7 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2005 року на праві власності належить нежитлова будівля складу по АДРЕСА_1, а нежитлову будівлю складу по АДРЕСА_1 ним збудовано самочинно. Кирнасівською селищною радою Тульчинського району Вінницької області визнано позов та зазначено про можливість надати ОСОБА_4 земельну ділянку у користування або у власність під вже збудоване нерухоме майно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Птахокомбінат «Тульчинський» (далі - СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський») на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року закрито.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» задоволено, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2019 року апеляційна скарга СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» задоволена, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2010 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року скасовано рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2005 року, яке було підставою для задоволення позову позивача. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю відмовлено. При цьому судом встановлено, що рішенням суду було визнано право власності та зареєстровано у встановленому законом порядку на нежитлове приміщення у цілому, як одиницю, за ОСОБА_4, до складу якого входить і приміщення овочесховища, що належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», чим порушено права останнього, як власника нерухомого майна, оскільки товариство позбавлено можливості зареєструвати на нього своє право власності.

Судом першої інстанції визнано право власності за позивачем на самочинно збудовану ним нежитлову будівлю складського приміщення, яка розташована на земельній ділянці, що на підставі державного акту на право колективної власності від 08 квітня 1999 року належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», що визнано ОСОБА_4 Оскільки земельна ділянка, на якій позивач самочинно збудував нежитлову будівлю складу, у користування або у власність йому її власником не передавалась, а на праві власності належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на самочинно збудоване нежитлове приміщення складу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на 2010 рік докази належності СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» земельної ділянки, на якій ним самочинно збудовано нежитлову будівлю складу, відсутні. Позивачем оскаржується право власності зареєстроване за СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» на вказану земельну ділянку.

Доводи особи, яка подала відзив

У квітня 2019 року СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, позивачем самочинно збудовано нежитлову будівлю складського приміщення на земельній ділянці, що на підставі державного акту на право колективної власності від 08 квітня 1999 року належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський». У користування або у власність ОСОБА_4 ця ділянка товариствомне передавалась, унаслідок чого відсутні правові підстави для визнання за ним права власності на самочинно збудоване нежитлове приміщення складу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 2-1404/10 з Тульчинського районного суду Вінницької області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Зі змісту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1328 цс 15.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка, на якій позивач збудував самочинну будівлю, у користування або у власність йому не передавалась її власником, позивач не отримував на неї належного дозволу та належно затвердженого проекту будівництва.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року скасовано рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 червня 2005 року, на підставі якого районний суд задовольнив позов ОСОБА_4, і у задоволенні позову ОСОБА_4 до ВАТ «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю відмовлено. При цьому, судом встановлено, що за ОСОБА_4 було визнано право власності та зареєстровано на нежитлове приміщення у цілому, як одиницю, до складу якого входить і приміщення овочесховища, що належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», чим порушено права останнього, як власника нерухомого майна, оскільки товариство позбавлено можливості зареєструвати на нього своє право власності.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що судом першої інстанції визнано право власності за позивачем на самочинно збудовану ним нежитлову будівлю складського приміщення, яка розташована на земельній ділянці, що на підставі державного акту на право колективної власності від 08 квітня 1999 року належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський».

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки земельна ділянка, на якій позивач самочинно збудував нежитлову будівлю складу, у користування або у власність йому власником цієї ділянки не передавалась, а вона на праві власності належить СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на самочинно збудоване ним нежитлове приміщення складу.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутні докази належності СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський» вказаної земельної ділянки станом на 2010 рік, безпідставні, оскільки спростовуються вищевказаними встановленими апеляційним судом обставинами та державним актом на право колективної власності від 08 квітня 1999 року виданим СВАТ «Птахокомбінат «Тульчинський», який у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк