Справа № 712/8990/18
Провадження № 2/712/223/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Таран А.І., Назаренко М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, посилаючись на те, що вона з 2011 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та його донькою - ОСОБА_4 як з падчеркою в квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 заявник продовжувала проживати разом із падчеркою ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 також померла.

Позивач, як дружина та мачуха померлих після їх смерті здійснила їх поховання, до цього піклувалася про них як про членів сім'ї. Після їх смерті відкрилася спадщина на спадкову масу спадкодавців (земельний пай, автомобіль Dewoo Lanos та квартиру АДРЕСА_1, тощо).

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. та подала заяви про прийняття спадщини, як особа, що проживала з спадкодавцями однією сім'єю, тобто є спадкоємцем четвертої черги за законом.

Також до цього нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від спадкодавців звернувся відповідач, як син ОСОБА_3 та єдинокровний брат ОСОБА_4, тобто спадкоємець першої та другої черги відповідно.

Факт відкриття спадкових справ та подання відповідних заяв можуть бути підтверджені спадковою справою, яка знаходиться у приватного нотаріуса Левицької Е.А.

Сімейні стосунки між позивачем та спадкодавцями виникли в 2011 року, саме тоді, коли заявник почала проживати з батьком спадкодавця ОСОБА_3

За час проживання з померлими позивача, відповідач не підтримував ніяких стосунків з спадкодавцями, не надавав ніякої допомоги, ухилявся від догляду, які ті потребували внаслідок того, що обидва були хворі.

Факти того, що спадкодавці потребували допомоги, а також того, що її надавав позивач, але не надавав відповідач, можуть бути підтверджені медичною документацією та показами свідків.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач на підставі ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України повинен бути усунений від права на спадкування від спадкодавців, оскільки він ухилявся від надання їм допомоги, коли вони були в безпорадному стані.

Просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. Усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті сестри - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 2011 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та його донькою - ОСОБА_4, як з падчеркою, в квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, актовий запис № 2553 виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 29.09.2017 року.

ОСОБА_1, як дружина померлого після смерті здійснила його поховання.

Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 продовжувала проживати разом із падчеркою ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, актовий запис № 367 виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 05.02.2018 року. Позивач, як мачуха померлої після смерті здійснила її поховання.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: земельний пай, автомобіль Dewoo Lanos.

На день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, у вигляді квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна належала покійній ОСОБА_4.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 не складав заповіту.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року встановлено факт спільного проживання однією сім'єю - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2011 року по день смерті ОСОБА_3.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2011 року по день смерті ОСОБА_4.

Вказані обставини в силу ст. 82 ЦК України встановлені судовим рішенням та доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. та подала заяви про прийняття спадщини, як особа, що проживала з спадкодавцями однією сім'єю, тобто є спадкоємцем четвертої черги за законом.

Також до вищевказаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від спадкодавців звернувся відповідач, як син ОСОБА_3 та єдинокровний брат ОСОБА_4, тобто спадкоємець першої та другої черги відповідно.

Під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 є рідним сином покійного ОСОБА_3, та рідним братом покійної ОСОБА_4, що в судовому засіданні не заперечувалося сторонами.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Що стосується відсутності реєстрації місця проживання за останнім місцем проживання спадкодавця як доказу того, що особа не проживав із спадкодавцем сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Відповідні висновки містяться в Постанові ВС від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив наступне. Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК (435-15) стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (2947-14) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

На підтвердження своїх вимог позивач надала копію виписного епікризу № 6350, копію виписки із медичної карки стаціонарного хворого № 15086, копію виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 12110, копію виписки з історії хвороби № 54, з яких вбачається, що ОСОБА_3 хворів на цироз печінки, портальну гіпертензію, асцит, функціональну печені-клітинну недостатність, виразкову хворобу шлунка, анемію змішаного ґенеза, правобічну пахову грижу, та проходив лікування в період з 2012 року по 2017 рік.

Медичні документи про наявність в померлої ОСОБА_4 саме тяжкої хвороби чи каліцтва в матеріалах справи відсутні. Посилання позивача на той факт, що покійна ОСОБА_4 хворіла та потребувала допомоги суд, як аргумент усунення від права на спадкування не приймає.

Жодних доказів на підтвердження того, що покійні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребували у зв'язку з цим як матеріальної, так і нематеріальної допомоги та(чи) стороннього догляду, а (або) догляд який їм надавався позивачкою був недостатнім, у зв'язку з чим вони особисто та/або через інших осіб, зверталися саме до відповідача за допомогою, а він свідомо ухилявся від надання такої допомоги шляхом дії чи бездіяльності, в матеріалах справи немає. Також доказів безпорадного стану померлих, позивачем суду не надано.

Відсутність участі відповідача у витратах на поховання спадкодавців, за змістом частини п'ятої статті 1224 ЦК України також не вважається ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцям, які через похилий вік і тяжку хворобу перебували у безпорадному стані.

Під час судового розгляду не було встановлено даних про те, що ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги, догляду або піклування в силу складних життєвих обставин. Крім того, із встановлених під час судового розгляду обставин вбачається, що між батьком та сином дійсно не мало місце спілкування, проте ОСОБА_3 не звертався до сина, або до когось іншого про допомогу, відповідно відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 ухилявся від надання батькові допомоги.

Пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які знаходяться в матеріалах справи, суд не бере до уваги, оскільки вказані особи в судовому засіданні не були допитані в якості свідків, не попереджались про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань. Позивачем та представником клопотання про допит зазначених осіб в якості свідків не заявлялося. Крім того, в своїх поясненнях особи надають пояснення стосовно спільного проживання позивача ОСОБА_1 та покійного ОСОБА_3, та не підтверджують ніяким чином, що покійні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в безпорадному стані, та у зв'язку з цим потребували як матеріальної, так і нематеріальної допомоги та(чи) стороннього догляду, а (або) догляд який їм надавався позивачкою був недостатнім, у зв'язку з чим вони особисто та/або через інших осіб, зверталися саме до відповідача за допомогою, а він свідомо ухилявся від надання такої допомоги шляхом дії чи бездіяльності.

Відсутність періодичних відвідин відповідачем померлих не свідчать про обставини, що зумовлюють усунення від спадкування, про що викладено вище.

З урахуванням зазначеного слід дійти до висновку про те, що обставини на яких ґрунтуються вимоги позивача ОСОБА_1 не були доведені під час судового розгляду належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позовним вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 11.04.2019 року.

Головуючий