Справа № 638/1595/18
Провадження № 2/638/1340/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Крупенко Л.С., Соколенко Ю.О., Панікарук В.В., Кириллової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, поданого представником позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», в якому просить стягнути з відповідача частку суми матеріального збитку у розмірі 107 381,88 грн., витрати на оцінювача шкоди у розмірі 1000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.10.2017 року о 18 год 55 хв. в м.Харкові на перехресті пр.Л.Свободи та пр.Перемоги ОСОБА_4, керуючи автомобілем Шкода Октавія реєстраційний номер НОМЕР_1 невірно обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Хонда, реєстраційний номер НОМЕР_2. Від удару автомобіль Хонда зіткнувся з автомобілем НОМЕР_3, що стояв попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.12.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Хонда, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності, чим завдано матеріальної шкоди. Автомобіль відповідача на дату ДТП був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/2615659, виданий ПрАТ «СК «Юнівес». Страховик двома траншами від 15.01.2018 року на суму 39 812,29 грн. та від 25.01.2018 року на суму 12 000 грн. сплатив позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 51 812,29 грн. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 29.11.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 159 194,17 грн. Тому частина матеріального збитку за пошкоджений автомобіль, належна для відшкодування відповідачем становить різницю між реальним збитком 159 194,17 грн. та страховим відшкодуванням 51 812,29 грн. та складає 107 381,88 грн. Крім того, позивачем для відновлення свого порушеного права були здійснені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1000 грн., які також підлягають відшкодуванню відповідачем.

Представником відповідача - адвокатом ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що страховик та відповідач уклали мирову угоду на суму 51 812,29 грн., згідно якої сторони майнових претензій, у тому числі щодо порядку прийняття рішення та виплати страхового відшкодування не мають та не матимуть, що на думку представника відповідача свідчить про достатність страхового відшкодування для покриття нанесеної шкоди автомобілю. Також зазначив, що звіт №175/11/17 від 29.11.2017 року складений не судовим експертом, та оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, а тому вважає його неналежним, недопустимим та недостатнім доказом у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України. Також вказує на необґрунтованість вартості матеріальної шкоди, заявленої позивачем. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що між страховою компанією ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_3 дійсно укладено угоду про виплату страхового відшкодування від 18.01.2018 року, відповідно до умов якої сторони узгодили розмір страхового відшкодування у сумі 51 812,29 грн., після виконання страховою компанією умов угоди сторони жодних майнових претензій, у тому числі щодо прийняття рішення та виплати страхового відшкодування за вказаним страховим випадком одна до одної не матимуть. При цьому вказує, що угоду укладено між позивачем та страховою компанією та відповідач не є стороною у цьому правочині, посилання в угоді про відсутність майнових претензій до страхової компанії жодним чином не виключає відсутність майнових претензій ОСОБА_3 до відповідача. Угода не містить посилання на те, що після сплати оговореної суми страхового відшкодування, шкода покривається у повному обсязі. Також вказує, що угоду укладено стосовно узгодження розміру страхового відшкодування, а не матеріального збитку. Страхове відшкодування при цьому в повному обсязі не покриває завдану шкоду, оскільки спеціальним законом - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах якого сплачується страхове відшкодування, передбачено безліч відрахувань таких як врахування зносу деталей, відрахування ПДВ, відрахування франшизи. Укладення позивачем угоди про виплату страхового відшкодування жодним чином не позбавляє позивача права на отримання решти збитку від заподіювача шкоди, оскільки вказана сума не покриває завданий збиток в повному обсязі і деліктне зобов'язання не припиняється. Позивач вільно на власний розсуд може розпоряджатися своїм правом щодо вибору боржника для пред'явлення майнових вимог і суми цих вимог до кожного з боржників. Також зазначає, що звіт №175/11/17 від 29.11.2017 року був доданий позивачем до матеріалів справи в якості письмового доказу розміру завданої шкоди. Вказаний звіт не є судовою експертизою. При цьому законом не встановлено обмежень щодо підтвердження розміру збитків письмовими доказами і не зазначено, що розмір збитків може бути підтверджений виключно судовою експертизою. Даний звіт складено оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат суб'єкту оціночної діяльності та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Автотоварознавче дослідження проведено у встановленому законом порядку у відповідності до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому звіт відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, що встановлені положеннями процесуального закону. Щодо розміру позовних вимог зазначив, що матеріальний збиток, розрахований оцінювачем у розмірі 70 595,15 грн. , враховує фізичний знос на запчастини, а вартість відновлювального ремонту - величина без врахування фізичного зносу, а позивач просить суд стягнути розмір шкоди виходячи саме з вартості відновлювального ремонту автомобіля (величина без врахування фізичного зносу), оскільки саме це витрати, які він мусить здійснити для відновлення свого порушеного права. На підставі викладено просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року по справі залучено третю особу - ПАТ «Страхова компанія «Юнівес».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

09 жовтня 2017 року о 18 годині 55 хвилин в м.Харкові на перехресті пр.Л.Свободи та пр.Перемоги сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під управлінням відповідача ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_3 Від удару автомобіль «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 зіткнувся з автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_3, що стояв попереду.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року у справі №638/16840/17 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

Зазначена постанова набрала законної сили 22.12.2017 року.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_4, є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 -VІ.

Згідно статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Згідно листа ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» №18/88/21-16 від 21.08.2018 року згідно умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2615659, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 100 000 грн. на одного потерпілого. Розмір франшизи становить 1000 грн.

Зі змісту листа вбачається, що за результатами розгляду заяви на виплату страхового відшкодування та документів, що підтверджують факт настання, причини, обставини страхового випадку та розмір збитку, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було визнано та погоджено заявлені вимоги в розмірі 51 812,29 грн.

Зі змісту позову вбачається та не заперечується сторонами у справі, що страховик - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» сплатив позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 51 812,29 грн., що підтверджується виписками по банківському рахунку (а.с.8).

Згідно угоди про виплату страхового відшкодування №9735/ХВ, укладеної 18.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» в особі Голови правління ОСОБА_6 та ОСОБА_3, сторонами узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи) в розмірі 51 812,29 грн., після виконання ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» умов угоди, сторони жодних майнових претензій, у тому числі щодо порядку прийняття рішення та виплати страхового відшкодування за вказаним страховим випадком одна до одної не матимуть.

Суд зауважує при цьому, що угоду укладено виключно стосовно узгодження розміру страхового відшкодування, а укладення позивачем зазначеної угоди не позбавляє його права на отримання решти збитку від заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення вартості матеріального збитку, заподіяного позивачу внаслідок ДТП, ОСОБА_3 звернувся до оцінювача-фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат суб'єкту оціночної діяльності та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Автотоварознавче дослідження проведено у встановленому законом порядку у відповідності до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

Відповідно звіту №175/11/17 від 29.11.2017 року:

-Ринкова (дійсна) вартість автомобіля HONDA CIVIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 241 800,00 грн;

-вартість відновлювального ремонту автомобіля HONDA CIVIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 159 194,17 грн.;

-вартість матеріального збитку (У) наданого автомобіля HONDA CIVIC, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 70 595,15 грн.

При цьому згідно п.2.3 Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до п.2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Щодо посилань представника відповідача стосовно відповідності зазначеного звіту критеріям належності і допустимості доказів, суд зазначає, що законом не встановлено обмежень щодо підтвердження розміру збитків виключно судовою експертизою.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В розумінні ст.78 ЦПК України допустимі докази - це докази, отримані у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, наданий позивачем звіт є письмовим доказом, який відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, що встановлені положеннями процесуального закону.

Крім того, позивачем, згідно акту прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 29.11.2017 року було сплачено ФОП ОСОБА_7 кошти у розмірі 1000 грн (акт прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 29.11.2017р.).

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов'язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно - процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Згідно приписів ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом із цим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст.3, 5).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який не у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання, що виникло між ним та особою, яка завдала такої шкоди, вважається не припиненим, зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки відповідач та його представник, на виконання свого процесуального обов'язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 12, 22, 511, 599, 636, 999, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.6, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76-82, 95, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3, поданого представником позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму матеріального збитку у розмірі 107 381 (сто сім тисяч триста вісімдесят одна) грн. 88 коп., а також витрати на оцінювання шкоди у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., а всього 108 381 (сто вісім тисяч триста вісімдесят одна) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1083,82 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 08.04.2019 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_7, АДРЕСА_1;

відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_8, АДРЕСА_2;

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», м.Київ, вул.Велика Васильківська буд.72.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк