Провадження № 22-ц/4808/427/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю апелянта ОСОБА_2

представника апелянта ОСОБА_3

представника банку Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року в складі судді Пастернак І.А., ухвалене в м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним та додатків до нього, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 11.04.2008 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого він, як позичальник, отримав кредит у розмірі 134 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних, терміном до 10 квітня 2018 року.

Не зважаючи на виконання ним умов договору та на передбачене договором поштове листування, він постійно отримував від працівників банку телефонні дзвінки та смс-повідомлення з вимогою погасити прострочену заборгованість, що відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою, а саме агресивною.

У додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (далі - додаток №2) до договору про надання споживчого кредиту містяться арифметичні суперечності та він не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу

про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Договір про надання споживчого кредиту не містить річної відсоткової ставки за кредитом, оскільки відповідно до підпункту 1.3.1 договору ставка у розмірі 14 % річних встановлюється тільки на перших 30 днів, яку можна віднести до плаваючої.

У додатку № 1 «Графік погашення платежів» (далі - додаток № 1) до договору про надання споживчого кредиту у порушення вищевказаних Правил вказано залишок максимальної заборгованості за кредитом у доларах США на конкретно визначені щомісячні дати замість графіку платежів щомісяця чи щокварталу у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів та вартості всіх супутніх послуг.

Крім того, позивач зазначив, що сплатив на користь банку 10 150 грн 50 коп. комісії за надання кредиту, що суперечить пункту 3.6. зазначених Правил.

Договір про надання споживчого кредиту містить суперечливі умови щодо зміни процентної ставки в сторону збільшення, оскільки підпункт 1.3.1 передбачає автоматичне нарахування подвійної процентної ставки у зв'язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а підпункт «а» пункту 5.2. за неналежне виконання умов кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, проте не автоматично, а попередньо повідомивши позичальника, і в той же час пункт 5.3. договору надає право банку автоматично нараховувати подвійну ставку за будь-яке порушення.

Четвертий абзац пункту 1.3. та розділ 5 договору про надання споживчого кредиту суперечать пункту 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та Закону України «Про захист прав споживачів», а також є несправедливими, оскільки містять дискримінаційні умови щодо зміни процентної ставки виключно в сторону збільшення, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Також позивач зазначив, що він не володіє професійними знаннями в галузі банківського кредитування, а тому в момент укладення кредитного договору йому не було відомо про порушення його прав як споживача. Про порушення своїх прав він дізнався із Звіту незалежного аудитора від 24.06.2015 року, тому саме з цього моменту слід відлічувати строк позовної давності.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив суд:

- визнати недійсними: додаток № 1 та додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року;

- зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту половину суми процентів, нарахованих за подвійною процентною ставкою, сплачених у дні фактичної оплати та провести перерахунок процентів за весь період;

- зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом зарахування на погашення тіла кредиту комісію у розмірі 10 150 грн 50 коп. у день фактичної сплати;

- зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» провести перерахунок процентів за весь період;

- визнати недійсною частину четверту речення підпункту 1.3.1 договору, а саме: «За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у підпункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості»;

- визнати недійсним розділ 5 договору про надання споживчого кредиту «Порядок зміни процентної ставки».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним додаток №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року укладного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 в частині абсолютного значення подорожчання кредиту.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005 (одну тисячу п"ять) дол. США 69 центів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо пропуску строку позовної давності. При цьому посилається на п.28 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина 9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на необхідність під час розгляду вимог споживача виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Отже, позивач не міг під час підписання договору та його часткового виконання знати про порушення свого права, як споживача, а дізнався про це лише після звернення до аудиторів у 2015 році. Зокрема, про невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» зроблено висновок у звіті аудитора від 24.06.2015 року, а також у висновку ТОВ «Альфа-Аудит ЛТД» від 31.08.2015 року №45, якими встановлено невідповідність пункту 1.3.1, розділу 5 кредитного договору та додатків №1 і 2 законодавству.

Судом не взято до уваги, що Додаток №1 «Графік погашення платежів» до договору кредиту в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не містить сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Фактично додаток №1 не є графіком погашення кредиту, а є графіком максимально допустимої заборгованості по тілу кредиту на конкретно вказані дати.

Не враховано судом і наявні розбіжності між сумою розрахованих процентів за користування кредитом, що фактично нараховані банком, та сумою розрахованих процентів згідно Додатку №2.

В результаті невірно розрахованих процентів у Додатку №2 невірно визначена і сукупна вартість кредиту.

Апелянт також зазначив, що Додаток №3 до договору кредиту сторонами не підписаний, а тому сплата комісії в розмірі 10 150,50 грн. є безпідставною.

Крім того, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Апелянт вказав на те, що кредитний договір містить взаємно суперечливі умови щодо зміни процентної ставки в сторону збільшення, оскільки п.п.1.3.1 передбачає автоматичне нарахування подвійної процентної ставки у зв'язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а п.п. «а» п.5.2. за неналежне виконання умов кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, однак не автоматично, а попередньо повідомивши позичальника, і в той же час п.5.3. договору надає право банку автоматично нараховувати подвійну ставку за будь-яке порушення.

Четвертий абзац пункту 1.3. та розділ 5 кредитного договору суперечить п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ЗУ «Про захист прав споживачів», а також є несправедливими, оскільки містять дискримінаційні умови щодо зміни процентної ставки виключно в сторону збільшення, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Кредитний договір не містить жодної умови про зміну процентної ставки в сторону зменшення.

Також останньою частиною п.5.3. кредитного договору передбачено автоматичне нарахування процентів на рівні діючих процентних ставок банку у випадку настання обставини, передбаченої підпунктом «г» пункту 5.2. договору, однак такий пункт у договорі відсутній, що позбавило його можливості сплати процентів за користування кредитом на рівні діючих процентних ставок банку, рівень яких був меншим ніж процентна ставка, передбачена п.п. 1.3.1. договору. Однак, судом така обставина не врахована.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу також подано ПАТ "УкрСиббанк" в частині задоволених вимог.

Апелянт зазначив, що Додаток №2 до кредитного договору містить Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який відповідає Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Зокрема в кожній колонці зазначено: дата платежу - місяць і рік, оскільки згідно п.п. 1.3.4. кредитного договору позивач має право погашати кредит в період з 1 по 20 число, що відповідає вимогам п. 3.2 Постанови НБУ; сума платежу за розрахунковий період; погашення основної суми кредиту; проценти; комісії та ін. А в кінці таблиці є графа «Усього», яка відображає суму абсолютного значення подорожчання кредиту, реальну процентну ставку та ін.

Реальна процентна ставка розраховується за наведеною в Постанові № 168 формулою, виходячи із загальної суми вартості всіх витрат позичальника, пов'язаних з отриманням, погашенням кредиту та витратами на сплату процентів, комісій, платежів третім особам - за нотаріальне посвідчення договору іпотеки, страхування, застави тощо для розуміння позичальником того, якою є реальна процентна ставка, якщо її розрахувати із загальної суми всіх його витрат. Отже, реальна процентна ставка і процентна ставка, зазначена в договорі, яка є платою позичальника за користування кредитними коштами, не є тотожними поняттями.

При проведенні судово-економічної експертизи експертом не було враховано положень п.п.1.2.2 кредитного договору про погашення кредиту в терміни та розмірах, передбачених графіком згідно Додатку №1 та положень п. 1.3 щодо плати за користування кредитними коштами та суму комісії за надання кредиту. У зв'язку з цим експерт суму сплаченої комісії безпідставно врахував в погашення тіла кредиту, а не в дохід банку, і суми сплачених коштів в національній валюті, що зараховувались на поточні рахунки позичальника помилково зарахував як такі, що спрямовані на погашення заборгованості за договором кредиту, в той час коли вони були спрямовані на поповнення поточних гривневих рахунків Клієнта і не мали відношення до кредитного договору. Тобто, висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи не доведено, що під час укладення кредитного договору зі сторони банку було приховано реальний розмір відсоткової ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, а тому немає підстав вважати, що позивача було введено в оману.

Апелянт вказав, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору та які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, про свідчить його підпис у договорі.

Статтею 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена матеріальна відповідальність за ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а тому зазначені обставини не є підставою для визнання договору кредиту недійсним.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не застосував позовну давність до вимог про визнання недійсним Додатку №2 до договору в частині абсолютного значення подорожчання кредиту та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості, шляхом зарахування на погашення заборгованості 1005,69 дол. США., оскільки договір кредиту був укладений 11 квітня 2008 року і примірник договору з усіма додатками був наданий позивачу.

Крім того, апелянт вказав, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності, незважаючи на те, що відповідачем подано відповідну заяву.

З наведених підстав ПАТ "УкрСиббанк" просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.10.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Інспекція з питань захисту прав споживачів у Івано-Франківській області про визнання недійсними додатків №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, визнання недійсними частини четвертої речення підпункту 1.3.1. та Розділ 5 договору про надання споживчого кредиту відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали, просили її задоволити. Апеляційну скаргу банку не визнали, просили її відхилити як безпідставну.

Представник банку, другого апелянта, скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні. Апеляційну скаргу банку підтримав, вважає наявними підстави для її задоволення.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 11.04.2008 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 134 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом 14 % річних протягом перших тридцяти днів та кінцевим терміном повернення до 10.04.2018 року (том-1, а.с.16-19).

На час перегляду справи ОСОБА_2 підтверджено, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року виконано.

Підпунктом 1.3.1. встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14% річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Частиною четвертою п.1.3.1 договору встановлено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у підпункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості»;

Розділом 5 кредитного договору встановлено порядок зміни процентної ставки.

Додатком №1 від 11 квітня 2008 року до договору кредиту визначено графік погашення кредиту (том-1, а.с.19-20).

Додаток №2 від 11 квітня 2008 року містить графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту. (том-1, а.с.21-23).

Додаток №3 «Тарифи Банку» передбачає сплату позичальником комісії при отриманні кредиту та протягом строку дії кредитного договору, (том-1, а.с.24).

Згідно п.7.10 договору всі додатки та угоди до цього договору, належним чином підписані сторонами, вважаються його невід'ємною частиною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним Додатку 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року "Графік погашення кредиту"; про зобов"язання здійснити перерахунок процентів за увесь період; визнання недійсною частини четвертої речення підпункту 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року; визнання недійсним Розділу 5 договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року -"Порядок зміни процентної ставки ", суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що позивач з моменту укладення Кредитного договору та Додатку 1 "Графіку погашення кредиту" був згідний з їхніми умовами. З вимогами до відповідача щодо роз'яснення змісту будь-яких положень Кредитного договору чи щодо Додатку 1 "Графіку платежів" позивач не звертався.

Посилаючись на вказані обставини, суд фактично дійшов висновку щодо безпідставності заявлених вимог, однак застосував до вищенаведених позовних вимог строк позовної давності.

Розглядаючи апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» із врахуванням вказівок Верховного Суду, апеляційний суд бере до уваги наступні обставини та положення закону.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Частинами 1-3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статтей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 02.12.2015 року № 6-1341цс15, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За змістом частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови щодо мети, суми і строку кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно із змістом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено (том-1, а. с.16-24).

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач не ознайомив позивача з інформацією про сукупну вартість кредиту, відсоткову ставку та інші умови кредитування. Наведене спростовується змістом п.1.3 кредитного договору, а також змістом додатків до нього, які підписано позивачем.

Крім того, із п.7.13 кредитного договору вбачається, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтерджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, спірний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та надалі виконував їх, про що зазначено позивачем у позовній заяві.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень ОСОБА_2 підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Фактично, позивач заявляє про виявлення ним в ході виконання договору порушень зі сторони банку щодо належного його виконання. На його думку, це вплинуло на його зобов»язання та підтверджується аудиторською перевіркою та експертним дослідженням.

Зокрема, сторона вказує на несвоєчасне зарахування оплачених коштів банком, неправильно визначену сукупну вартість кредиту, неправильне визначення абсолютного значення подорожчання кредиту, наслідком чого є заниження суми нарахованих відсотків на 1004,31 дол. США , арифметичні суперечності в додатках до договору, тобто про факти, які імовірно можуть вказувати на неналежне виконання умов договору, наслідком чого могли б бути збитки отримані стороною позичальника. Однак такі не можуть слугувати підставами для визнання недійсними пунктів договору з підстав визначених ст.215 ЦКУ та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивачем не доведено обставин ненадання йому відповідачем, інформації про умови кредитування при укладенні спірного кредитного договору, наявності несправедливих умов договору, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відтак підстави для задоволення вимог позивача в цій частині були відсутні.

Вирішуючи спір в цій частині, суд допустив порушення норм матеріального права.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Натомість суд, встановивши безпідставнсть заявлених вимог, застосував строк позовної давності.

З наведених підстав рішення суду у вищевказаній частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним Додатку 2 до Договору та здійснення перерахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005 (одну тисячу п"ять) дол. США 69 центів, суд виходив з того, що відповідно до Висновку судово-економічної експертизи від 04.04.2016 р. №01/04/-16, додаток 2 до Договору, що має назву "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту" за своїм змістом містить показники та цифрові дані, які не узгоджуються із текстом Договору, та вказаний додаток суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зокрема, експертним дослідженням не підтверджується абсолютне значення подорожчання кредиту, наданого АКІБ "УкрСиббанк" ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, згідно Додатку №2 до кредитного договору в сумі 104 061,33 дол.США.

Розбіжність між сумою розрахованих процентів за користування кредитом, отриманою в ході експертного дослідження та сумою розрахованих процентів за користування кредитом, зазначеної в Додатку 2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту" до кредитного договору №0 від 11.04.20008 року, що наданий для дослідження експерту становить 1004,31 (96421,41-95417,10) доларів США.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним додатку №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року в частині абсолютного значення подорожчання кредиту, та зобов'язання ПАТ "УкрСиббанк" здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005 (одну тисячу п"ять) дол. США 69 центів.

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначалося вище, позивач заявляє про виявлення ним в ході виконання договору порушень зі сторони банку щодо належного його виконання, що вплинуло на його зобов»язання і підтверджується експертним дослідженням .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в зазначеній частині, з огляду на те, що висновок експерта вказує на наявність невірно визначених економічних показників та неправильність проведених розрахунків, що не спростовує обставини поінформованості позивача про умови кредитування при підписанні кредитного договору та не є підставою для визнання пункту договору недійсним.

Таким чином, рішення суду у частині визнання недійсним додатку №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року в частині абсолютного значення подорожчання кредиту- слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Скасуванню також підлягає рішення суду в частині зобов'язання ПАТ "УкрСиббанк" здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1005 (одну тисячу п"ять) дол. США 69 центів, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні такої вимоги, оскільки така є похідною від вимоги про визнання недійсним додатку №2.

Аналогічно не підлягають до задоволення позовні вимоги про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту половину суми процентів, нарахованих за подвійною процентною ставкою, сплачених у дні фактичної оплати та про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» провести перерахунок процентів за весь період - оскільки такі вмоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсними окремих пунктів спірного кредитного договору.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом зарахування на погашення тіла кредиту комісію у розмірі 10 150 грн 50 коп. у день фактичної сплати, апеляційний суд, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до п.1.3.5 кредитного договору позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

У додатку №3 «Тарифи Банку» встановлено види комісії, тарифи та порядок її нарахування і сплати, (том-1, а.с.24).

Зокрема, при отриманні кредиту позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 1,5% від суми кредиту.

Крім того, протягом строку дії кредитного договору позичальник сплачує комісію за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) у розмірі 0,1% від суми кредиту/ліміту, а також комісію за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації) - 0,99% від суми кредиту/ліміту.

Однак, інших умов щодо виду комісії та порядку її сплати, угода не містить. Як пояснив у засіданні апеляційного суду представник банку, у спірному випадку, мова йде про комісію за надання кредиту у розмірі 1,5% від суми кредиту.

Однак, ні сам договір, ні наявні у справі додатки , підтвердження цьому не містять.

Як пояснив представник банку, комісія була утримана за перерахування банком кредитних коштів на певний рахунок клієнта і не є комісією, що стягується на користь банку.

Разом з тим, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16, на що вказав Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року.

Таким чином, нарахування банком комісії в сумі 10150,50 грн. не відповідає вимогам закону і в цій частині вимоги позивача обгрунтовані.

Однак, матеріалами справи встановлено, що 23.11.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» подано заяву про застосування позовної давності до заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що позивач був обізнаний з умовами кредитного договору з моменту його підписання - 11 квітня 2008 року.

Із графи №5 додатку №2 до кредитного договору вбачається, що комісію у розмірі 10 150,50 грн. сплачено у квітні 2008 року, а з позовом до суду позивач звернувся 22 вересня 2015 року.

Отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із зазначеною вимогою, а доводи позивача щодо застосування такого строку з часу виявлення порушень аудитором на увагу не заслуговують. Про поновлення такого строку з поважних причин сторона не просила.

З огляду на зазначене апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 в частині вимоги щодо сплати комісії в сумі 10 150 грн 50 коп. , проте враховуючи, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду за захистом порушеного права, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

За правилами п.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що апелянт ОСОБА_2 від сплати судового збору звільнений на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Апелянтом ПАТ «УкрСиббанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1057 грн.20 коп., що підтверджується платіжним дорученням № від 23.06.2018 року (том-1, а.с.38).

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області про:

визнання недійсним додатку №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, в частині абсолютного значення подорожчання кредиту;

зобов'язання Публічного акціонерне товариство "УкрСиббанк" здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005 (одну тисячу п"ять) дол. США 69 центів;

про визнання недійсним додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року;

зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту половину суми процентів, нарахованих за подвійною процентною ставкою, сплачених у дні фактичної оплати та провести перерахунок процентів за весь період;

зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» провести перерахунок процентів за весь період;

визнання недійсною частини четвертої підпункту 1.3.1 договору, а саме: «За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у підпункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості»;

визнання недійсним розділу 5 договору про надання споживчого кредиту «Порядок зміни процентної ставки» - відмовити.

У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом зарахування на погашення тіла кредиту комісію у розмірі 10 150 грн 50 коп. у день фактичної сплати - відмовити за спливом строку позовної давності.

Компенсувати апелянтові ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1057,20 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.