Справа № 352/969/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/360/19
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Струтинським Р.Р. 28 грудня 2018 року в м. Косові у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Позивач 08.04.2013 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах відповідно до документації банку, в тому числі права вимоги щодо нарахованих та несплачених процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

В свою чергу 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладено Договір факторингу, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора за Кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем ОСОБА_2.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 19.08.2011 року.

Виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором забезпечено Іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 22.08.2006 року, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: будинковолодіння №14 по вул. С. Бандери в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, що належить на праві власності відповідачу, яке сторони оцінили у 287850 грн. 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2013 року складає 162482,01 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 10148 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 81112,96 грн., сума заборгованості за відсотками - 3408,25 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 27242,14 грн., пеня - 6771,79 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 54126,91 грн.

Просили звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння №14 по вул. С. Бандери в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, що належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.12.2003 року державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим №2-2238, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 162482,01 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 26.12.2013 року позов було задоволено. Однак, 20 січня 2014 року відповідачем подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Тисменицького районного суду від 04.02.2014 року заочне рішення від 26.12.2013 року скасовано.

03.11.2014 року Тисменицьким районним судом по справі було винесено рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 року дане рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року рішення Тисменицького районного суду від 03.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

21.11.2018 року позивач уточнив позовні вимоги, просили суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння №14 по вул. С. Бандери в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, що належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.12.2003 року державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим №2-2238, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 20328,04 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом - 10148 доларів США, заборгованості за відсотками - 3408,25 доларів США, пені - 6771,79 доларів США, в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Рішенням Тисменицького районного суду від 28 грудня 2018 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинковолодіння №14 по вул. С. Бандери (колишня вул. Леніна) в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.12.2003 року ОСОБА_3, державним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори, за реєстровим номером №2-2238, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 20328,04 доларів США, а саме: за кредитом 10408,25 доларів США, по відсотках - 3408,25 доларів США, пеня - 6771,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, тобто станом на 28.12.2018 року, в загальному становить 558004 грн. 69 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1624 грн. 82 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що порушення умов кредитного договору він допустив у зв`язку з фінансовою кризою, різкою зміною курсу валюти та через хворобу. Він тричі звертався до кредитора з метою реструктуризації заборгованості, однак, йому було відмовлено.

12.10.2009 року банк надіслав йому повідомлення про зміну умов кредитного договору з вимогою про дострокову сплату заборгованості, яка станом на 08.10.2009 року становила 10780,39 доларів США. У зв`язку з наведеним змінився строк виконання основного зобов`язання, а тому і перебіг строків позовної давності за вимогою банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Вперше банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.08.2006 року, 28 жовтня 2010 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.02.2013 року по справі №0907/2-3721/2011 за позовом ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є позивач по даній справі, у звязку з повторною неявкою останнього в судове засідання позов залишено без розгляду. З матеріалів даної справи, а саме з розрахунку заборгованості, вбачається, що вона виникла в періодах з 21.09.2007 року та 21.03.2010 року.

Таким чином вважає, що починаючи з 21.09.2007 року у позивача виникло право на предявлення до нього відповідних вимог, в тому числі і позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а на стягнення боргу по сумах, термін сплати яких ще не наступив, виникло 25.10.2009 року (після 10-го дня направлення першої вимоги від 12.10.2009 року про дострокову сплату боргу).

Позивач же із вказаним позовом звернувся тільки 02.04.2013 року, тобто через три з половиною роки з часу, коли ймовірно права кредитора було порушено.

Зазначає, що ним було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, однак суд не перевірив дані обставини. При цьому, на його думку, суд помилково вважав, що предявлення ПАТ «Сведбанк» 28.10.2010 року позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.08.2006 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.02.2013 року залишено без розгляду, перервало перебіг строків позовної давності.

Зазначає, що вимоги позивача, які ґрунтуються на сумі боргу за періоди, починаючи з 21.09.2007 року і з 25.10.2009 року, яка визначена ним станом на 01.02.2013 року у розмірі 20328,04 доларів США, в т.ч. заборгованості по кредиту - 10148 доларів США, по відсотках 3408, 25 доларів США, пеня 6771, 79 доларів США, є незаконними, оскільки заявлені поза межами трьохрічного строку позовної давності, а щодо пені річного.

Крім того вказує, що оскаржуване рішення не містить розрахунків боргу, з яких суд виходив при задоволенні позовних вимог. Судом не перевірено та не зясовано дійсну суму заборгованості по сплаті кредитних коштів, відсотків за користування ними та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань, не встановлено момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів, пені та штрафів. Також судом не вирішено питання щодо можливості зменшення сум нарахованої пені та не встановлено за який саме час вона нарахована.

Вважає, що стягнення заборгованості по відсотках та пені, які нараховані станом на 01.02.2013 року, суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12), згідно якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У звязку з тим, що кредитор 12.10.2009 року надіслав вимогу про дострокову сплату заборгованості, він має право нараховувати відсотки і пеню виключно станом на 25.10.2009 року, а не на 01.02.2013 року.

Вказує, що йому також не було надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, що виникають за укладеним 22 серпня 2006 року кредитним договором.

Крім того, з рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року вбачається, що сума боргу складала 160975 грн., щодо якої могло бути проведено звернення на предмет іпотеки, а не 558004,69 грн. При цьому подвійне стягнення не може бути проведено.

Також судом не встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки та не взято до уваги, що предмет іпотеки домоволодіння - є єдиним житлом відповідача і його сім'ї. А згідно норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення Тисменицького районного суду від 28.12.2018 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону №1304-VII не підлягає виконанню, про що суд був зобовязаний вказати в рішенні.

На підставі наведеного просить скасувати рішення Тисменицького районного суду від 28 грудня 2018 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №0803/0806/88-003, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 доларів США на строк з 22.08.2006 року по 19.08.2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом (т. 1, а.с. 5-8).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3 даного Договору позичальник зобовязувався погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених пп. 3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору. Проценти за користування кредитом підлягали сплаті позичальником щомісяця в період з «01» по «20» число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу банку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним банківський день. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом.

На забезпечення вказаного зобовязання 22.08.2006 року між сторонами також було укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №1-870, згідно якого в іпотеку було передане належне ОСОБА_2 на праві власності майно: будинковолодіння, яке знаходиться по вул. С. Бандери (колишня вул. Леніна), буд. 14 в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1, а.с. 9-12).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, згідно якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та повязані з ними права грошової вимоги заборгованості по нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій (т. 1, а.с. 27-40). Факт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників за даним Договором засвідчений відповідним Актом прийому-передачі від 28.11.2012 року (т. 2, а.с. 14).

Того ж дня між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, за яким товариство набуло статусу нового кредитора за Кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року (т. 1, а.с. 41-50) та Договір про передачу прав за іпотечним договором, за яким передані права вимоги за Іпотечним договором від 22.08.2006 року (т. 1, а.с. 51-52). Факт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників засвідчений відповідним Актом прийому-передачі від 28.11.2012 року (т. 2, а.с. 13).

Також судом встановлено, що 28.10.2010 року ПАТ «Сведбанк» зверталося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, звернення стягнення на заставне майно (позов судом одержано 09.11.2010 року, справа №2-10422/10, 0907/2-3721/2011) (т. 1, а.с. 159-161). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.02.2013 року даний позов залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача в судове засідання (т. 1, а.с. 212).

Крім того, 24.03.2015 року Апеляційним судом Івано-Франківської області було ухвалено рішенням по справі №352/2182/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким скасовано рішення Тисменицького районного суду від 12.12.2014 року в частині відмови в позові до ОСОБА_2, ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в сумі 160975 грн. 71 коп. як суму еквіваленту 19709,30 доларів США боргу за кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, укладеного з АКБ «ТАС-Комерцбанк», з яких 10148 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 3151,73 доларів США заборгованість по відсотках, 6409,57 доларів США пені, а також 1609 грн. 76 коп. судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін (т. 3, а.с. 17-21). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року дане рішення апеляційного суду залишено без змін (т. 3, а.с. 22-24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, наявними в матеріалах справи доказами та рішеннями судів, які набрали законної сили, доведено факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року та переведення прав вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» за вказаним кредитним та іпотечним договорами. При цьому, звернення первісного кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості 28.10.2010 року є підставою для переривання строку позовної давності у даних вимогах.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 599, 610, 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Разом з тим, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Статтею 264 ЦК України передбачені підстави переривання перебігу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2015 року та 11.12.2018 року відповідач подав до суду заяви про застосування строку позовної давності (т. 2, а.с. 137, т. 3, а.с. 2-9).

Умовами укладеного Кредитного договору №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року передбачено дату остаточного повернення кредиту 19.08.2011 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів (п.п. 3.8-3.10 Кредитного договору).

Відповідно до матеріалів цивільної справи №0907/2-3721/2011 (№2-10422/10) за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, 12.10.2009 року банк звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, у якій позичальнику запропоновано добровільно у десятиденний строк з часу її отримання погасити заборгованість по кредиту у повному обсязі та повідомлено про право банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредиту у строки, встановлені у кредитному договорі. Вказану вимогу позичальнику надіслано 14 жовтня 2009 року, отримано останнім 15.10.2009 року (т. 1, а.с. 179, 180).

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов'язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв'язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладеного кредитного договору виникає через тридцять календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідної вимоги та за умови її невиконання (п.п. 2.3, 3.8 Кредитного договору).

Отже, у справі, яка є предметом перегляду, позивач мав пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-3116цс16 та від 13 березня 2019 року у справі №344/17217/15-ц.

Також у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову.

Судом встановлено, що вперше ПАТ «Сведбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору №0803/0806/88-003 від 22.08.2006 року, звернення стягнення в рахунок погашення боргу на заставне майно (будинковолодіння по вул. С. Бандери, 14 в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області) 28.10.2010 року (позов судом одержано 09.11.2010 року). Після чого ТОВ «Кредитні ініціативи» повторно звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки 08.04.2013 року.

Посилання представника позивача та суду на те, що звернення до суду з позовом 28.10.2010 року перервало строк позовної даності у даних правовідносинах є неправомірним, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.02.2013 року такий позов залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання (т. 1, а.с. 212). Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Таким чином, банком при поданні позову у 2010 році змінено строк виконання основного зобовязання, а позивач, предявивши позов у квітні 2013 року, пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявляв відповідач у клопотаннях від 09.12.2015 року та 11.12.2018 року.

Однак, суд першої інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, внаслідок чого рішення місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ТОВ «Кредитні ініціативи» слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 28 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, адреса: вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, 04655) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) 2437 грн. 23 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_6