РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

15 квітня 2019 року Справа № 561/196/19

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі судового засідання Расевич Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 березня 2019 року звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 22 березня 2008 року помер її дід ОСОБА_2 після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входить частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: вул. Центральна, 62, с. Бутове, Зарічненський район, Рівненська область. ОСОБА_2 не залишив заповіту тому відбувається спадкування за законом.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 - баба позивачки, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним, яка 05 жовтня 2010 року померла та після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: вул. Центральна, 62, с. Бутове, Зарічненський район, Рівненська область (далі по тексту будинок). Відповідно до складеного заповіту ОСОБА_3 заповіла все своє майно позивачці, яка прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

18 серпня 2011 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

У звязку з наведеним з метою оформлення права власності на спадкове майно позивачка звернувся до суду та просить визнати за нею право власності на будинок у складі спадкового майна.

Позивачка у судове засідання не зявилась, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_4 подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача сільський голова Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області подав на адресу суду заяву про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив розглядати справу без представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ № 057516, виданим Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 24 березня 2008 року підтверджується факт смерті 24 березня 2008 року ОСОБА_2, у віці 81 рік, про що зроблено актовий запис № 14.

Свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ № 100124, виданим Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 07 жовтня 2010 року підтверджується факт смерті 05 жовтня 2010 року ОСОБА_3, у віці 83 роки, про що зроблено актовий запис № 37.

Свідоцтвом про народження старого зразка серії І-ГЮ № 336253, виданим Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області 15 січня 1974 року підтверджено факт народження ОСОБА_1 - позивачки, батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Свідоцтвом про народження старого зразка серії VІ-УР № 1698613, виданим 17 червня 1965 року підтверджено факт народження 01 грудня 1950 року ОСОБА_7 - матері позивачки, батьками якої є якого є ОСОБА_2 дідо позивачки та ОСОБА_3 баба позивачки.

За інформацією із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 261722 від 30 січня 1972 року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_7, 20 січня 1972 року прізвище якої після цього змінилось на Юрко.

У довідці Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 443 від 07 лютого 2019 року вказано, що ОСОБА_2 з 1940 року на день смерті 22 березня 2008 року проживав та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та з ним проживала дружина ОСОБА_3 з 1940 року по день смерті 05 жовтня 2010 року. У довідці цього ж органу № 444 від 07 лютого 2019 року вказано, що на день смерті 05 жовтня 2010 року ОСОБА_3 баба позивачки у будинку проживала сама і вказаний будинок згідно погосподарської книги №8, особовий рахунок № 02-0123 рахується за нею, що вказано у довідках № 4143 від 13 жовтня 2011 року та № 442 від 07 лютого 2019 року наданої відповідачем.

У довідці Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 11 квітня 2005 року № 2754 вказано, що у складі сімї ОСОБА_2 за інформацією з погосподарських книг разом з ним проживали ОСОБА_3 дружина та ОСОБА_7 донька та мати позивачки.

Таким чином висновується, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області ОСОБА_9 11 грудня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 27 ОСОБА_3 заповіла позивачці все своє майно.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка прийняла спадщину про що подала відповідну заяву нотаріусу Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області від 25 березня 2011 року, спадкова справа № 27/2011.

Листом від 18 серпня 2011 року № 02-14/79 завідувач Зарічненської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 повідомила позивачку про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зазначаючи норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як спадкоємець за заповітом та онука ОСОБА_3, яка померла 05 жовтня 2010 року позивачка прийняла спадщину після її смерті, а ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, який помер 22 березня 2008 року за законом. Позивачка бажає оформити спадщину, про що свідчить подана нею заява до нотаріуса та заведена спадкова справа.

На виконання ухвали суду за клопотанням позивачки у приватного нотаріуса Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_10 отримано відповідь № 1-16/378 від 12 квітня 2019 року, про те, що після смерті ОСОБА_2, який помер 22 березня 2008 року із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Після смерті ОСОБА_3, яка померла 05 жовтня 2010 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 позивачка, спадкова справа заведена 25 березня 2011 року № 27/2011, заповіт посвідчений секретарем виконкому Вичівської сільської ради 11 грудня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 27, свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалось.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Згідно ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

У відповідності до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини першої ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З врахуванням того, що представник відповідача позов визнав, заявивши про це у своїй заяві, поданій на адресу суду, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що позивачка має право на спадкування майна після смерті її баби ОСОБА_3, яка померла 05 жовтня 2010 року та, яка в свою чергу успадкувала його після смерті ОСОБА_2, який помер 22 березня 2008 року за законом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 16, 328, 386, 392, 1222, 1223, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 13, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, 21 грудня 1973 р. н. (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (місцезнаходження вул. Центральна, 6а, с. Вичівка, Зарічненського району, Рівненської області, 34050, ) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 21 грудня 1973 р. н., РНОКПП НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: вул. Центральна, 62, с. Бутове, Зарічненського району Рівненської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 05 жовтня 2010 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Зарічненський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. В. Дідик