КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4795/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Приходька К.П., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 квітня 2014 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 500477759, згідно якого відповідач для власних потреб отримав кредит у розмірі 47 212,98 грн зі сплатою 17,99 % річних та строком повернення до 18 жовтня 2016 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 18 серпня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 74 252,73 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 74 252,73 грн та судовий збір у розмірі 1 217,88 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту, відсотків за його користуванням та комісії за управлінням кредитом в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, у зв'язку з чим позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом дострокового стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, у тому числі щодо вимог про стягнення штрафу (пені), оскільки останнє погашення кредиту згідно з графіком платежів було здійснено 16 травня 2014 року. При цьому суд не врахував, що на момент розгляду справи позивач змінив свою назву, тобто не задовольнив позову правонаступника.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 500477759, згідно якого відповідачу для власних потреб було надано кредит у розмірі 47 212,98 грн зі сплатою 17,99 % річних та строком повернення до 18 жовтня 2016 року.

Згідно із пунктом 2.6 розділу № 1 кредитного договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною.

Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг визначена в додатку № 1 до цього договору (пункт 2.7 розділу № 1).

Відповідно до пункту 2.8 розділу № 1 кредитного договору передбачено сплату позичальником комісійної винагороди банку за управління кредитом у розмірі 2,20 % від суми кредиту згідно графіку платежів.

Як вбачається з додатку № 1 до кредитного договору № 500477759 від 17 квітня 2014 року, позичальник зобов'язався до 18 числа кожного місяця протягом строку дії кредитного договору здійснювати погашення заборгованості за кредитом фіксованим платежем у загальному розмірі 3 004,37 грн, до якого входять суми для погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісійної винагороди банку.

Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в обумовленому розмірі, проте останній прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконував, починаючи з 16 травня 2014 року платежі в рахунок погашення кредиту, процентів та комісії не вносив, а тому станом на 18 серпня 2015 року він має заборгованість у загальному розмірі 74 252,73 грн, що складається із простроченої заборгованості по кредиту - 45 955,10 грн, заборгованості по процентам - 10 317,28 грн, заборгованості по щомісячній комісії - 15 580,35 грн та штрафу (пені) за один рік прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, процентам та комісії - 2 400,00 грн., про що свідчать виписка по особовим рахункам ОСОБА_5 та розрахунок заборгованості за кредитом.

2 вересня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслало відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. № 76068-102 б/б, однак виконана вона не була.

Відповідно до положень статтей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, 611, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В пункті 15 розділу № 2 кредитного договору передбачено право банку, зокрема, вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом.

За пунктом 4 розділу № 1 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває п'ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150,00 грн за кожний випадок допущеного прострочення платежу.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, та положень закону і укладеного договору дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення нарахованої заборгованості за кредитом в судовому порядку.

Ураховуючи вимоги статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів вважає, що обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу як безпідставні з огляду на норми статтей 256 - 261 ЦК України.

У справі встановлено, що сторонами погоджено строк дії кредитного договору з 17 квітня 2014 року по 18 жовтня 2016 року, останній обов'язковий платіж у рахунок погашення кредиту згідно графіку платежів відповідач здійснив 16 травня 2014 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 11 вересня 2015 року, відтак загальний трирічний строк позовної давності не пропущено.

При цьому, у позовній заяві банк обмежив стягнення неустойки (пені, штрафу) останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням до суду, що відповідає нормам статті 549 та частини 2 статті 258 ЦК України.

Крім того, у пункті 24 розділу № 2 кредитного договору сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності (стаття 259 ЦК України).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на момент розгляду справи позивач змінив свою назву з ПАТ «Альфа-Банк» та АТ «Альфа-Банк», тобто суд не задовольнив позову правонаступника, то доказів цьому матеріали справи не містять, позовні вимоги не уточнювались, відповідного клопотання сторонами не заявлялося, а процесуальне правонаступництво можливе на будь-якій стадії судового провадження (статті 55, 442 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

К.П. Приходько