КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4701/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Мельника Я.С., Сержанюка А.С.,

секретар судового засідання: Чорнобривець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року у складі судді Мальцева Д.О. у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, заінтересовані особи Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, заінтересовані особи Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5, у якій просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, що полягала у не вчинені дій щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду Боржника - ОСОБА_5 за межі України; зобов'язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянову ІринуОлександрівну вчинити дії та звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_5 за межі України; стягнути з Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва. Вказує, що скарга не може розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки вона має розглядатися судом, який видав виконавчий документ, тобто Шевченківським районним судом м. Києва.

Державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянова Ірина Олександрівна, Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5 відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки скаржник звернувся до суду із скаргою саме з приводу оскарження бездіяльності державного виконавця під час виконання ним виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду за результатами розгляду цивільного позову.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви N29458/04 та N29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, якщо законом встановлено порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення скаржника до суду першої інстанції) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, заінтересовані особи Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5, у якій просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, що полягала у не вчинені дій щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду Боржника - ОСОБА_5 за межі України; зобов'язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянову Ірину Олександрівну вчинити дії та звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_5 за межі України; стягнути з Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.. (а.с.1-3).

Встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України від призначеного основного покарання ОСОБА_5 звільнено з випробуванням, призначивши іспитовий строк 1 рік та зобов'язано його в порядку ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покладео на органи виконання покарань за місцем його проживання. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь потерпілої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 95 914 гривень 82 копійки, заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь потерпілої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 25000 гривень 00 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди (а.с.39-45).

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачено статтею 128 КПК України.

Відповідно до статей 4 та 5 статті 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто, апеляційний суд вважає, що інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК України.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі, і доходить висновку про неможливість розгляду даної скарги у порядку адміністративного судочинства, оскільки справа щодо оскарження рішень державного виконавця у виконавчому провадженні з виконання вироку в частині цивільних позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Указаний висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовим висновком, викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2016 року та 22 лютого 2017 року (у справах №815/1554/15 та №755/5626/16-ц відповідно), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (у справі №724/689/16-а).

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції мав виходити із положень статті 447 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року скасувати повністю, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової Ірини Олександрівни, заінтересовані особи Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «09» квітня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЯ.С. Мельник А.С. Сержанюк