Провадження № 2/161/747/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

позивача за первісним позовом відповідача, за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення часток та визнання права власності за спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення часток у майні та визнання права власності на 1/2 спадкового майна за заповітом.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його рідна тітка ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2, виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 362.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (чоловік ОСОБА_7).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на Ѕ частку спадкового майна, а саме: на Ѕ квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частки банківських вкладів, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № НОМЕР_3 рахунок НОМЕР_4, картка № НОМЕР_5 в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку НОМЕР_6 у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк».

У спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дітей не було, тому, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємці першої черги відсутні. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є рідними сестрами ОСОБА_8.

За життя спадкодавець ОСОБА_7 склала заповіт від 06 грудня 2010 року, згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, що належить їй на день смерті, вона заповіла ОСОБА_1. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця і на даний час є діючим.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. із заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса від 03.09.2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують належність спадкодавцю Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (згідно правовстановлюючих документів власником квартири є ОСОБА_8.).

З огляду на наведене, позивач просить суд визначити, що частки співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 та банківських вкладах, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № НОМЕР_3 рахунок НОМЕР_4, картка № НОМЕР_5 в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку НОМЕР_6 у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк» є рівними та становлять 1/2 частки для кожного, а також визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_10, а саме на: Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку банківских вкладів, які знаходяться на цільовому картковому рахунку № НОМЕР_3 рахунок НОМЕР_4, картка № НОМЕР_5 в ПАТ КБ «Приватбанк» та на поточному рахунку НОМЕР_6 у філії ВОУ ПАТ «Ощадбанк», крім того, стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року справа було призначена до розгляду в поряду загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_5, скориставшись своїм правом, 23 жовтня 2018 року надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому вказує про безпідставність вимог позивача щодо неї, оскільки вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, а від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 відмовилась у встановленому законом порядку. Відповідно до цього, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

24 жовтня 2018 року представником відповідача ОСОБА_4 до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання відповідачем фактів, які викладенні в позові. ОСОБА_4 погоджується з доводами позивача щодо спільного майна подружжя, однак не згідна з тим, що за ним слід визнати права на все спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7, в порядку спадкування за заповітом. Вказує, що спадщина відкрилась в день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Другий з подружжя - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті дружини прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_8 як непрацездатний вдівець, має право на половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом, тобто має право на обов'язкову частку, яка становить половину спадкового майна після смерті дружини. Зважаючи на те, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 з часу її відкриття, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовився від прийняття спадщини у встановленні законом строки, позивач не може претендувати на все майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 Як спадкоємець другої черги (рідна сестра спадкодавця ОСОБА_8.) відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину шляхом подачі у нотаріальну контору заяви про її прийняття. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від прийняття спадщини після смерті брата відмовились на її користь. Зважаючи на наведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 27 листопада 2018 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій крім іншого зазначила, що не може бути відповідачем у вказаній справі, так як спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняла (відмовилась у встановленому законом порядку).

18 січня 2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій відповідачем зазначено лише ОСОБА_4 Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд визначити, що частки співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 та грошових заощадженнях, які знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» на депозитному рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_7 НОМЕР_7 (сума 78,99), картковому рахунку НОМЕР_8 (сума 9648,99 грн.), картковому рахунку на ім'я ОСОБА_8 НОМЕР_9 (сума 4594,59 грн.), депозитному рахунку НОМЕР_4 (сума 48000 грн.) та на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» відкритих на ім'я ОСОБА_7 № НОМЕР_10 (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн. та № НОМЕР_11 (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн. - є рівними та становлять 1/2 частки для кожного; визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_7, а саме на: Ѕ квартири АДРЕСА_1 та Ѕ грошових заощаджень (згідно вищевказаного переліку), стягнути з відповідача ОСОБА_4 судові витрати, а саме: 3510 грн. судового збору та 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

23 січня 2019 року відповідач подала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому частково заперечує вимоги позивача, вказує що спадкоємцю ОСОБА_1 згідно спадкового законодавства належить по заповіту право на ј (а не на Ѕ ) частину спадкового майна, яке належало подружжю (ОСОБА_8 та ОСОБА_7) на праві спільної сумісної власності.

Крім того, ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та яке він успадкував після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на: ѕ частини грошових банківських вкладів, які відкриті на ім'я ОСОБА_7 в АТ КБ «Приватбанк» (рахунок НОМЕР_7 - сума 78,99 грн., рахунок НОМЕР_8 - сума 9648,99 грн.) та у ПАТ «Державний ощадний банк України» (рахунок № НОМЕР_10 (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн., рахунок № НОМЕР_11 (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн.), а також стягнути з ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 23 січня 2019 року зустрічний позов було прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з позовною вимогою позивача за первісним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечували, первісний позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечила, з підстав аналогічних наведеному у письмових відзивах, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 362 (а.с.12).

Відповідно до заповіту від 06 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4-1540, все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_1 (а.с.13).

Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця і на даний час є діючим.

16 серпня 2018 року позивач звернувся в Першу Луцьку нотаріальну контору зі заявою № 919 про прийняття спадщини після ОСОБА_12, на підставі чого була заведена спадкова справа № 384/2018.

03 вересня 2018 року спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7

Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої Луцької нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, з підстав відсутності у спадкоємця документів, які б підтверджували належність спадкодавцю майна, так як за правовстановлюючими документами квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на ОСОБА_8 (а.с.15).

Відповідно до п.1.2, п.4,12, п. 4,14, п. 4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_12, виданого Луцьким міський відділом ЗАГС Волинської області ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 05 березня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 207) (а.с.16).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_13 від 10.04.2018 року, виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис 611 (а.с.17).

Зважаючи на те, що у спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було дітей - у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємці першої черги відсутні.

З матеріалів спадкової справи № 180/2018 від 24.04.2018 року, заведеної після смерті ОСОБА_8 вбачається наявність у нього спадкоємців другої черги: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є рідними сестрами спадкодавця.

Крім того, відповідно до заяв ОСОБА_13 від 17.09.2018 року та ОСОБА_6 від 20.09.2018 року, останні відмовились від прийняття належної їм спадщини, що залишилась після смерті брата в користь сестри ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_1 (в порядку заповіту) та ОСОБА_8 (спадкоємець першої черги по закону), а після смерті ОСОБА_8 - ОСОБА_4 (спадкоємець другої черги по закону).

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_14 від 10.01.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №634 від 28.12.1999 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 (а.с.19).

Однак, з наведеного слідує, що вказане нерухоме майно було набуте у власність ОСОБА_8 в період перебування у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ст. 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положенням ч. 1ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до норм чинного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_7 було перераховано на розрахунковий рахунок НОМЕР_15 перший внесок в кооператив у сумі 2460 руб. (а.с.20).

З огляду на наведене, ОСОБА_7 на момент смерті володіла Ѕ часткою квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

З урахуванням того, що визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими буде суперечити вимогам ст. 4 ЦПК, статей 42,46,47 ЦПК, оскільки таке питання стосується права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, вимога позивача за первісним позовом про визначення часток співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 та банківських вкладах не підлягає до задоволення у зв`язку зі смертю обох співвласників.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За містом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

ОСОБА_8 на момент смерті дружини ОСОБА_7 був спадкоємцем першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, крім того, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мав право на обов'язкову частку у спадщині (як непрацездатний вдівець, незалежно від змісту заповіту спадкує половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вказаного, ОСОБА_8 після смерті дружини належить ј її майна, що підлягає спадкуванню (як обов'язкова частка у спадщині), яку він прийняв у день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, так як постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується також копією наявною в матеріалах справи будинкової книги (а.с.25-30).

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З інформації від банківських установ, яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів від 14 листопада 2018 року, вбачається, що на момент смерті на ім'я ОСОБА_7 відкрито рахунок НОМЕР_7 - сума 78,99 грн. та рахунок НОМЕР_8 - сума 9648,99 грн. в АТ КБ «Приватбанк», а також рахунок № НОМЕР_10 (компенсація 1997 року) - сума 2743 грн., рахунок № НОМЕР_11 (компенсація 1997 року) - сума 142,50 грн.) у ПАТ «Державний ощадний банк України»; на ім'я ОСОБА_8 (станом на день смерті) відкрито рахунок НОМЕР_9 на суму 4023,86 грн. та рахунок НОМЕР_4 на суму 48000 грн. в АТ КБ «Приватбанк».

Отже, загальна сума коштів, які станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходились на банківських рахунках ОСОБА_7 становить 12613,48 грн., ОСОБА_8 - 52023,86 грн., та є спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 мав право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті дружини, яку прийняв у встановленому законом порядку, позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_7 набув право на спадкування ј частини (половина від Ѕ) всього спадкового майна (квартира та грошові заощадження), що належали спадкодавцю на момент смерті.

Відповідно до вказаного, вимоги позивача за первісним позовом підлягають до часткового задоволення.

Щодо вимог зустрічного позову, суд вбачає за необхідне зазначити наступне.

З відповіді Першої Луцької нотаріальної контори від 26.02.2019 року № 463/02-14 вбачається, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 за життя не отримав свідоцтво про право власності на частину належного йому після смерті дружини майна (грошові заощадження), спадкоємець за законом ОСОБА_4 може врегулювати питання визнання свого права власності на спадкове майно лише в судовому порядку.

Враховуючи вищевказане та те, що ОСОБА_8 належала Ѕ частини грошових заощаджень як власнику частки у спільному майні подружжя та ј частини вказаного майна як обов'язкова частка у спадщині після смерті одного з подружжя, ОСОБА_4, як спадкоємцю другої черги після смерті ОСОБА_8 належить ѕ частини грошових заощаджень, що знаходяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритих на ім'я ОСОБА_7, відповідно до цього зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 1218, 1223, 1226, 1261-1265, 1270, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення часток та визнання права власності за спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на ј частину квартири АДРЕСА_1, та ј частину грошових заощаджень, що знаходяться на депозитному рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_16, відкритому на ім'я ОСОБА_7, ј частину грошових заощаджень, що знаходяться на картковому рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_17, відкритому на ім'я ОСОБА_7, ј частину грошових заощаджень, що знаходяться на картковому рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_5, відкритому на ім»я ОСОБА_8, ј частину грошових заощаджень, що знаходяться на депозитному рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_18, відкритому на ім'я ОСОБА_8, ј частину грошових заощаджень, що знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_10 ( компенсація 1997 р.), та рахунку № НОМЕР_11 ( компенсація 1997 р.), що відкриті на ім'я ОСОБА_7.

В решті вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме на ѕ частин грошових заощаджень, що знаходяться на депозитному рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_16, відкритому на ім'я ОСОБА_7, 3/4 частин грошових заощаджень, що знаходяться на картковому рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_17, відкритому на ім'я ОСОБА_7, що знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_10 ( компенсація 1997 р), та рахунку № НОМЕР_11 ( компенсація 1997 р), що відкриті на ім'я ОСОБА_7.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_2; паспорт серії НОМЕР_19);

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 ( місце проживання: АДРЕСА_3;РНОКПП НОМЕР_1).

Дата складання повного тексту рішення 05 квітня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк