КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Висіцькою ІриноюВолодимирівною, яка діє на підставі договору, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів в порядку регресу.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що 30.10.2006 між ОСОБА_7 та ВАТ «Український кредитно-торговий банк» було укладено кредитний договір № 020/06к, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 126 000 доларів США, терміном повернення до 30.10.2021.

В забезпечення виконання вказаних зобов'язань, 30.10.2006 між банком та нею було укладено договір поруки № 020/06к, відповідальність за яким між поручителем та позичальником є солідарною.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за кредитним договором, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.05.2011 солідарно стягнуто з боржника і поручителя заборгованість у розмірі 1 032 129,62 грн., та 1 820 грн., судових витрат.

В ході вчинення виконавчих дій за вказаним рішенням суду, все її майно арештоване, 22.04.2012 стягувачу в рахунок погашення боргу передано у власність три належні їй земельні ділянки на суму 711 860 грн.

Від боржника ОСОБА_7 20.04.2016 на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти в розмірі 427 004,63 грн.

На даний час рішення суду виконано в повному обсязі, а тому вона отримала право на зворотну вимогу (регрес) до боржника ОСОБА_7, на суму стягнутих з неї, як з поручителя, грошових коштів у розмірі 711 860,00 грн.

З огляду на викладене, просила стягнути з відповідача вказану суму коштів та судові витрати (а.с.2-5).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2019 в задоволенні позову відмовлено (а.с.199-201).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції не вірно витлумачив норми матеріального права, що позбавляють її, як поручителя, права на компенсацію виконаного нею зобов'язання замість боржника (а.с.202-209).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.223-224).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.03.2019 справу призначено до розгляду (а.с.227).

29.03.2019 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, вказуючи на обґрунтованість рішення суду просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про перехід до неї права вимоги за зобов'язанням, яке ґрунтується на кредитному договорі з боржником (відповідачем). Крім того, судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором від 30.10.2006 виконано поручителем (позивачем) лише частково, а відтак, наслідки щодо переходу всіх прав кредитора до поручителя не настали, тому у позивача як у поручителя, не виникло право пред'явлення зворотної вимогу до боржника (відповідача).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2006 між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 020/06к, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у сумі 126 000,00 доларів США на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умовах, викладених у договорі (п. 1.1), терміном до 30.10.2021 (п. 2.1) (а.с.6-13).

В якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 30.10.2006 між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 020/06к, відповідно до п. 1.1 якого поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі перед банком, що виникли з кредитного договору (п. 1.1). Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі (п. 1.3). Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (п.1.3) (а.с.14-16).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.05.2011 за позовом ВАТ «БТА Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 020/06к від 30.10.2006, солідарно стягнуто заборгованість з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у розмірі 1 032 129,62 грн. та 1 820 грн. судових витрат (а.с.17-19).

При примусовому виконанні вказаного рішення суду, 22.04.2013 головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанови про звільнення майна боржника з-під арешту, передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими належне боржнику ОСОБА_5 майно, а саме три земельні ділянки, що знаходяться в Київській обл., Васильківському районі, с. Липовий Скиток, передано стягувачу ПАТ «БТА Банк» в рахунок погашення боргу за ціною 235 715,00 грн., 240 430,00 грн. та 235 715,00 грн., а всього на загальну суму 711 860,00 грн. (а.с.20-21).

25.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що рішення суду виконано в повному обсязі, стягувачу в рахунок погашення боргу передано три земельні ділянки на загальну суму 711 680,00 грн. та 20.04.2016 на депозитний рахунок відділу від боржника надійшли кошти в розмірі 427 004,63 грн., після чого скеровано стягувачу кошти в розмірі 322 089,62 грн., стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій (а.с.22-24).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України підстави заміни кредитора у зобов'язанні виникають у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала доказів того, що до неї перейшло право вимоги за зобов'язанням, яке ґрунтується на кредитному договорі з боржником (відповідачем), чи надавала вона відповідачу (боржнику) докази переходу до неї прав у зобов'язанні.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що часткове виконання поручителем зобов'язання за кредитним договором не породжує виникнення у поручителя права вимоги до боржника.

Суд першої інстанції зробив указаний висновок на підставі того, що ч. 2 ст. 556 ЦК України передбачає, що лише при повному виконанні поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання до поручителя переходять усі права кредитора.

Проте такий висновок не узгоджується з частиною 3 ст. 556 ЦК України, яка встановлює, що до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Отже, фактично вказане положення закріплює можливість виникнення у поручителя всього права вимоги до боржника в частині виконаного зобов'язання у разі часткового виконання поручителем кредитного зобов'язання боржника.

Крім того, така можливість підтверджується і частинами 1, 2 статті 544 ЦК України, відповідно до яких боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Крім того, неправильне тлумачення судом першої інстанції ст. 556 ЦК України ставить поручителя, який виконав кредитне зобов'язання замість боржника лише в частині, в нерівне становище у порівнянні з поручителем, який виконав, кредитне зобов'язання замість боржника в повному обсязі, оскільки позбавляє його права на компенсацію витраченого в рахунок виконання зобов'язання за боржника, незалежно від частини виконаного зобов'язання, чим порушує загальні засади цивільного законодавства - принципи справедливості, добросовісності, розумності (ст. 6 ЦК України).

Таким чином, правовий аналіз норм частин першої, другої статті 544, частин другої, третьої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі виконання поручителем зобов'язання замість божника до поручителя переходить усі права вимоги у частині виконаного ним зобов'язання, а не усі за договором. При цьому таке право вимоги поручителя не залежить від повного чи часткового виконання поручителем первісного зобов'язання, оскільки переходить саме у частині виконаного поручителем, а не взагалі всього зобов'язання.

Отже, тлумачення відповідної норми як такої, що надає поручителю права вимоги до боржника лише у випадку виконання поручителем основного зобов'язання в повному обсязі, є помилковим, оскільки неправомірно позбавляє поручителя права компенсувати виконане за боржника зобов'язання стосовно тієї суми, яку поручитель відшкодував на користь кредитора замість боржника.

Таким чином, обсяг права вимоги поручителя має відповідати обсягу задоволених поручителем вимог кредитора за основним зобов'язанням. Тобто, якщо поручителем тільки частково виконано зобов'язання боржника, то поручитель набуває право вимоги до боржника лише у цій частині. Повне ж виконання поручителем зобов'язання боржника передбачає і повне відшкодування витрат поручителя.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в рахунок погашення боргу стягувачу ПАТ «БТА Банк» було передано всього лише три земельні ділянки, які належали поручителю. Відтак часткове виконання кредитного зобов'язання було здійснене не за самостійним волевиявленням позивача як поручителя, а за ініціативою державного виконавця у примусовому порядку, на дії якого поручитель не міг вплинути.

Отже, висновки суду першої інстанції є не лише такими, що зроблені при неправильному застосуванні ст.ст. 512, 517, 556 ЦК України, а й позбавляють позивача, як поручителя, права компенсувати виконане ним зобов'язання замість боржника.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв'язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та, як наслідок, ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, то, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову до суду першої інстанції у розмірі 6 890,00 грн. (а.с.1) та судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 10 335,00 грн. (а.с.211).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Висіцькою ІриноюВолодимирівною - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів в порядку регресу - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти в порядку регресу в сумі 711 860 (сімсот одинадцять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 10 335 (десять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В.Крижанівська