ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3492/19 Справа № 173/1270/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 20 жовтня 2006 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено угоду №SAMDN4715, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_2. На зазначений вище рахунок було встановлено банком кредитний ліміт в сумі 8 600 грн. 20 серпня 2016 року їй стало відомо, що з її рахунку невстановлена особа здійснила зняття грошових коштів в сумі 2 607 грн. У зв'язку з тим, що списання коштів відбулося несанкціоновано, вона відразу 20 серпня 2016 року, дізнавшись про зазначений факт, вона звернулася до Вільногірського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням заблокувати картку та повідомила про факт несанкціонованого списання грошових коштів, на що на свою електронну пошту отримала листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 29 серпня 2016 року. В той же день 20 серпня 2016 року, вона звернулася до правоохоронних органів - Вільногріського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що був складений протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20 серпня 2016 року. Її заява була зареєстрована в ЖЕО реєстр №2122. За поданою нею заявою було відкрите кримінальне провадження №000298. За даним кримінальним провадженням вона визнана потерпілою. Крім того, в телефонному режимі вона зверталася до відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстрована за №10505, на що на свою електронну пошту отримала лист від 22 серпня 2016 року. Вищезазначений картковий рахунок за її заявою було заблоковано банокм, після чого їй на підставі тієї ж угоди №SAMDN4715 було відкрито картковий рахунок № 255209. Загальна сума, яку безпідставно списано банокм з її рахунку становить: 2 705 грн. 59 коп. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з банку на її користь 2705 грн. 59 коп., з яких 2 607 грн., сума у валюті операції; 98 грн. 59 коп. - сума комісії, безпідставно списаних 20 серпня 2016 року з карткового рахунку № НОМЕР_3.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" (юридична адреса: вул. Грушевського. 1-Д м. Киїів, 01001, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, грошові кошти в сумі 2705 грн. 59 коп., з яких: 2607 грн. - сума повернення знятих кредитних коштів; та 98 грн. 59 коп. - сума комісії, які безпідставно списані 20 серпня 2016 року з карткового рахунку НОМЕР_2. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" (юридична адреса: вул. Грушевського. 1-Д м. Киїів, 01001, ) на користь держави судовий збір в сумі 704 80 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду від 08 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується примати і зараховувати на рахунок. відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення операцій за рахунком.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»

Згідно п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банку разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 15- рп/2011 роз'яснив, що положення пунктів 22, 23 ст. І, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, задовольняючи позов споживача суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 : «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».

Саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг.

З матеріалів справи вбачається 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено угоду №SAMDN4715, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 8 600 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 (а.с.6, 7).

Судом встановлено, що 20 серпня 2016 року позивачу стало відомо, що з її рахунку невстановлена особа здійснила зняття грошових коштів в сумі 2607 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ "Приватбанк" по картці/рахунку № НОМЕР_3 і додатковими рахунками по договору за 20 серпня 2016 року (а.с.7).

20 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вільногірського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням заблокувати картку та повідомила про факт несанкціонованого списання грошових коштів, на що на свою електронну пошту отримала листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 29 серпня 2016 року, згідно якого підтверджений факт несанкціонованого списання грошових коштів та рекомендовано позивачу звернутись до правоохоронних органів (а.с. 8).

20 серпня 2016 року позивач звернулася до правоохоронних органів - Вільногріського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що був складений протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20 серпня 2016 року (а.с.9).

Вказана заява ОСОБА_1 була зареєстрована в ЖЕО реєстр № 2122 (а.с.10). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 20 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 було відкрите кримінальне провадження №000298 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.с.11).

У вказаному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_1 постановою слідчого СВ Вільногірського ВП Кам"янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 20 серпня 2016 року визнана потерпілою (а.с.12).

Крім того, в телефонному режимі позивач зверталась до відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстрована за №10505, на що на свою електронну пошту позивач отримала лист від 22 серпня 2016 року, в якому зазначено, що всебічним розглядом звернення позивачки займаються фахівці відділу протидії кібергзлочинам у Дніпропетровській області (а.с.13).

Судом встановлено, що викрадення грошових коштів з рахунків відбулося в результаті електронного переказу грошових коштів з рахунку позивача.

Позивач вчинила всі необхідні дії, а саме: відразу звернулася до Банку і її картку заблокували, а також звернулася до правоохоронних органів та за її заявою здійснюється розслідування кримінального провадження про викрадення грошових коштів з її банківського рахунку, а отже, вчинила всі необхідні дії передбачені Положенням №223. Будь-яких доказів того, що позивач сама сприяла, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суду не надано.

Також позивачем надані докази того, що вона, після несанкціонованого списання грошових коштів з її рахунку, внесла грошові кошти в зазначеній в позовній заяві сумі, як погашення кредиту, з метою недопущення нарахування відсотків та штрафних санкцій банком, в зв'язку з несвоєчасним внесенням грошових коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку та довідкою банку про відсутність у позивача заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк".

Таким чином, позивачем внесені власні грошові кошти на погашення несанкціоновано списаних кредитних коштів, які позивач не отримувала та не використовувала для власних потреб, тобто позивач надала банку власні кошти, а не повернула кошти, які були надані їй банком, як кредитні.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, пославшись на їх законність та обґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти, які просить стягнути позивач є власністю банка є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді