Справа № 379/910/17 Головуючий 1 інстанція- Потеряйко С.А.
Провадження № 22-ц/824/4355/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивований тим, що у 2012 році він уклав із відповідачем ТОВ «Ківшовата Агро» договір оренди земельної ділянки, за яким передав в оренду відповідачу належну йому земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,6410 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області. Термін оренди складав 5 років.

Посилається, що у 2017 році він звернувся до відповідача з вимогою про повернення ділянки у власне користування після збору урожаю 2017 року, однак його усно повідомили, що він начебто особисто підписав у 2014 році договір оренди цієї ж ділянки на 5 років. Пізніше, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що нібито підписав із відповідачем договір оренди цієї ділянки від 20 червня 2014 року, який був зареєстрований 21 липня 2014 року реєстраційною службою Тарщанського РУЮ, індексний номер 14569219.

Зазначає, що ніякого договору оренди ділянки із відповідачем у 2014 році він не підписував, даний договір містить невірні відомості щодо його правовстановлюючих документів на ділянку, не вказана нормативна грошова оцінка землі та розмір орендної плати, договір не містить його підпису. У зв'язку із наведеним, посилаючись наст.ст.203, 215 ЦК України та відсутність його волевиявлення на укладання договору, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,6410 га з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений 20 червня 2014 року між ним і ТОВ «Ківшовата Агро» та стягнути судові витрати.

- 2 -

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним оспорюваний договір оренди, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішеням суду, відповідач ТОВ «Ківшовата Агро» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована недостовірністю висновку судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис у договорі оренди вчинено не позивачем, і яка помилково прийнята судом до уваги. Суд не надав належну оцінку показам свідка ОСОБА_2, яка працює в товаристі бухгалтером і яка підтвердила факт підпису позивачем договору оренди. Суд не звернув уваги на відсутність порушення прав позивача, бо товариство належним чином виконує договір і сплачує орендну плату.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Ківшовата Агро» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Ківшовата Агро» адвокат Горьовий В.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області як незаконне.

Представник позивача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не підписував оспорюваний договір оренди зеемльної ділянки, що усвою чергу у сукупності із іншими обставинами свідчить про відсутність у нього волевиявлення на укладання правочину, що у своє чергу є підставою для визнання договору недійсним.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.1, 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.1). Захист прав громадян

- 3 -

та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною (ч.3).

Аналогічні положення містить ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Такі ж приписи містить ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства розміром 2,6410 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області.

Також судом встановлено, що 21 липня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Тарщанського РУЮ Київської області було зареєстровано за ТОВ «Ківшовата Агро» право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 розміром 2,6410 га з кадастровим номером НОМЕР_1. Термін оренди 5 років.

Підставою реєстрації права оренди ТОВ «Ківшовата Агро» зазначений договір оренди цієї ділянки б/н від 20 червня 2014 року.

Окрім того, судом встановлено, що позивач вказаного договору оренди від 20 червня 2014 року не укладав та не підписував, що стверджується висновком експертів Науково-дослідного експертного криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 19/8-4/397-СЕ/17 від 23 листопада 2017 року, за висновками якої підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 20 червня 2014 року укладеному між ОСОБА_1 і ТОВ «Ківшовата Агро» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недйсним оспорюваного договору оренди.

Доводи апеляцінйої скарги про недостовірність висновку судової почеркознавчої експертизи, який суд помилково прийняв до уваги безпідставні.

По-перше, заперечуючи проти висновку відповідач не надав доказів про його недостовірність, зокрема, що при проведенні експертного дослідження було порушено правила чи процедуру її проведення, чи що експертиза виконана некомптентними експертами тощо.

По-друге, відповідач не надав жодного доказу на спростування висновків експертизи, а його посилання у скарзі на те, що у позивача у 2014 році відбувся інсульт, що може мати значення голослівні, не підтверджуються матеріалами справи та носять характер здогадів, а

- 4 -

відтак є неприйнятними.

По-третє, процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування висновків експертизи, проте не зробив цього.

По-четверте, посилаючись на недостовірність висновку експертизи, відповідач не заявив клопотання про призначення повторної чи додатової експертизи.

По-п'яте, вирішуючи спір, суд оцінив усі доказі у їх сукупності, а не лише послався на висновок експертизи.

По-шосте, посилання на те, що під час розгляду справи трічі змінювався склад суду не мають правового занчення, оскільки суд, який розглядав справу, безпосередньо дослідив даний доказ і дав йому оцінку у відповідності із положеннями процесуального закону.

Доводи скарги про те, що покази свідка ОСОБА_2, яка працює в товаристі бухгалтером і яка підтвердила факт підпису позивачем договору оренди, спростовують даний висновок безпідставні і викликають обгрунтований сумнів у їх достосвірності, з огляду на те, що даний свідок є працівником відповідача і відповідно зацікавленою особою.

Посилання у скарзі на відсутність порушення прав позивача, бо товариство належним чином виконує договір і сплачує орендну плату, не мають правового значення, оскільки позивач отримував орендну плату відповідно до раніше укладених договорів оренди.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача заявив клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, яке колегією суддів відхилене з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у вийняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Отже, умовою прийняття апеляційним судом нових доказів є виключно об'єктивна неможливість сторони подати ці докази до суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що висновок судово-почеркознавчої експертизи № 19/8-4/397-СЕ/17 від 23 листопада 2017 року надійшов до суду 13 грудня 2017 року, після чого справа була повторно розподілена і її розгляд розпочався спочатку. Після повернення справи з експертної установи з висновком при послідуючому розгляді справи в суді першої інстанції відповідач мав можливість заявити клопотання про призначення повторної експертизи, проте цього не зробив. Доказів про об'єктивну неможливість заявити таке клопотання, чи про обставини, які цьому перешкоджали, позивач апеляційному суду не надав.

Окрім того, подаючи апеляційну скаргу, позивач всупереч п.6 ч.2 ст.356 ЦПК України, ні в самій скарзі, ні в окремих клопотаннях не заявив про необхідність проведення повторної судової експертизи, як нового доказу, який підлягає дослідженню, та причини не подання його до суду першої інстанції.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

- 5 -

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро» залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: