Справа № 183/1367/19
№ 2/183/2046/19
17 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу - Ріхтер Наталія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрите провадження по справі, зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 29 липня 2019 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталію Володимирівну надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_2 , яка на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та все те, що належатиме їй на день смерті. Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яка, в тому числі складається із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 19 листопада 2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталії Володимирівни з заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що спадкодавцем за життя не було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок. В зв`язку з цим позивач звернулася з даним позовом до суду.
Позивач та її представник до суду не з`явилися, представник позивача звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, відзив на позов не подав, причини неявки суду не відомі, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна належним чином повідомлена про розгляд справи.
У зв`язку з тим, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що 21 березня 2002 року спадкодавець ОСОБА_2 за договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Логвіновою О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 421, отримала в дар від ОСОБА_3 жилий будинок незакінчений будівництвом готовністю 72 % та господарсько-побутові будівлі та споруди: убиральня, колодязь, огорожі, покриття, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Суду надано виписку з рішення Вільненської сільської ради № 9-21/У від 20.11.2009 року, яка містить відомості про те, що ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,08 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 для її подальшої приватизації (а.с.17).
02 квітня 2012 року ОСОБА_2 складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2-1055, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П., відповідно до якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що видано відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).
У відповідності до Висновку про технічний стан приватного житлового будинку АДРЕСА_2 складеного 30 жовтня 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , будинок за адресою: АДРЕСА_1 має готовність 100 %, загальна площа будинку складає 34,3 кв.м., житлова - 22,5 кв.м. Роки побудови - 1998-2003 р.р. На земельній ділянці самочинно збудовано сарай літ. «В» (під ним погріб - ПГ). (а.с….).
Згідно довідки виданої Вільненською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області № 633 від 26 листопада 2018 року житловому будинку, господар - ОСОБА_1 , 1964 року народження, присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Як свідчать матеріали спадкової справи, 06 жовтня 2015 року, у встановлений законом строк, позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталії Володимирівни із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою нотаріуса від 19 листопада 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, а саме, за життя ОСОБА_2 не зареєструвала права власності на зазначений житловий будинок в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (а.с.11).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
А згідно вимог ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК України.
Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак,що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).
З контексту ч.ч.3,4 ст.376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.
Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.
Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.
При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.
Саме до таких правових висновків щодо застосування ст.ст.331,376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14).
Між тим, враховуючи наявність погодженого органом місцевого самоврядування на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за означеною адресою за ОСОБА_2 , а також враховуючи смерть останньої, яка завершила будівництво домоволодіння, суд приходить до висновку, що спадкоємець померлого, позбавлена можливості інакше, як в судовому порядку встановити своє право власності на переобладнане нерухоме майно.
При цьому суд враховує, що спадкодавець використав відведену земельну ділянку, відповідно до вимог містобудівної документації, що діяла на момент будівництва домовлодіння, однак належним чином не ввів в експлуатацію новостворене нерухоме майно. Даних про порушення будівельних норм та правил у збудованому об`єкті нерухомості судом не встановлено.
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
По об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Згідно п. 1.6. Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).
Спадкодавець за життя набула право власності на будинок незавершений будівництвом, добудувала його до готовності 100 %, що підтверджується Висновком про технічний стан приватного житлового будинку АДРЕСА_2 від 30 жовтня 2015 року, проте не подала документи на прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, оскільки померла.
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ, і спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.
У відповідності до ст.ст.1233,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина 1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
В зв`язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя нерухомого майна незакінченого будівництвом, 100 % готовність об`єкта нерухомості, який остання добудувала, однак не здійснила його прийняття в експлуатацію та відповідно державну реєстрацію права власності на добудований житловий будинок з надвірними побудовами, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,141,263,264 ЦПК України, ст.ст.328, 331ч.2,1216-1218,1223,1269 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що загалом складається з: будинку - літ. А-1 загальною площею 343 кв.м., житловою площею - 22,5 кв.м., вбиральні - літ. Б, сараю - літ. В, погребу - літ. ПГ, навісу - літ. Г, водоколонки - літ. К, огорожі №1, огорожі № 2, воріт № 3 , замощення № 4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд в тридцяти денний термін з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Сорока О.В.