Справа № 361/6190/18
Провадження № 4-с/361/10/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Радзівіл А.Г.,

за участю секретаря Бас Я.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника

заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника Печерського ВДВС м.Києва

ГТУЮ у м.Києві ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва територіального управління юстиції у місті Києві від 10 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 51713312,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2018 року до суду звернулась ОСОБА_1 із вказаною вище скаргою, яку обгрунтовувала наступним.

На виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Відділ ДВС) перебуває виконавче провадження № 52966416 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 р. у справі № 361/4307/13-ц про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_7 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_8.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2017 р. у справі №757/22869/17-ц подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 - задоволено. Обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 до повного виконання зобовязань згідно із виконавчим листом Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 р. у справі № 361/4307/13-ц.

Відділом ДВС надіслано до виконання до Державної прикордонної служби України зазначену ухвалу, яку відповідно було прийнято до виконання.

З метою контролю виконання ухвали ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України було надіслано заяву про отримання інформації щодо ходу виконання Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2017 р. у справі №757/22869/17-ц подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

З відповідді Державної прикордонної служби України отриманого ОСОБА_1 06 серпня 2018 р., вона дізналася про існування постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві від 10.03.18 р. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у виконавчому провадженні № 51713312. (надалі Постанова)

Як зазначає скаржник, вказана постанова їй не надсилалася, з текстом Постанови та правовим підставами її винесення вона не ознайомлена.

З метою ознайомлення із Постановою до Відділу ДВС скаржницею була подана заява на ознайомлення з матеріалами справи, якою вона одночасно просила надати для ознайомлення і постанову заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві від 10.03.18 р.

Однак Постанова у матеріалах виконавчого провадження № 52966416 відсутня, а державному виконавцеві Диких Олексію Олександровичу, який веде виконавче провадження, про існування такої постанови невідомо.

Для отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 подала відповідний запит до Державної прикордонної служби України із проханням надати копію Постанови.

24 вересня 2018 року нею була отримана відповідь Державної прикордонної служби, до якої була додана копія Постанови. Ознайомившись 24 вересня 2018 року із її текстом та правовими підставами винесення, вважає, що постанова заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві від 10.03.18 р.є незаконною, протиправною та повинна бути скасована.

ЇЇ незаконність скаржник також обґрунтовує тим, що незважаючи на те, що на Постанові формально вказаний ВП № 51713312, описова, мотивувальна та резолютивна частини Постанови містять деталі виконавчого провадження № 52966416. Крім того, дія цієї Постанови знайшла свій вияв у ході виконавчого провадження № 52966416 тим, що з боржника ОСОБА_3 було незаконно знято обмеження у його праві виїзду закордон.

Такі обставини вказують на те, що постанова заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві від 10.03.18 р. із зазначеним номером виконавчого провадження 51713312 фактично була винесена в рамках виконавчого провадження № 52966416, адже саме в цьому виконавчому провадженні виразилася її дія.

Крім іншого, згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі. .

Будь-яких інших підстав скасування обмеження боржника у праві виїзду боржника за кордон виконавцем законом не встановлено.

Скаржник звертає увагу суду на те, що виконавче провадження № 52966416 оскаржуваною Постановою не закінчено. Також виконавче провадження № 52966416 не передбачає виплати стягувачеві періодичних платежів. Рішення, примусове виконання якого здійснюється в рамках виконавчого провадження № 52966416, боржником не виконується.

Таким чином обмеження боржника ОСОБА_3 у виїзді з України, встановлене в рамках виконавчого провадження № 52966416 може бути знято лише в судовому порядку або у випадку закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

02 жовтня 2018 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до провадження скаргуОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва територіального управління юстиції у місті Києві від 10 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 51713312, призначено судове засідання на 22 жовтня 2018 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 14 листопада 2018 року було заявлено клопотання про витребування у Печерському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві ОСОБА_6 територіальному управлінні юстиції у м.Києві, копії матеріалів виконавчого провадження за № 51713312. Вказане клопотання судом задоволено, про що винесено протокольну ухвалу суду від 14 листопада 2018 року.

03 січня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення скаржниці ОСОБА_1, які полягають у наступному. Державний виконавець, в тому числі начальник відділу ДВС та його заступник, не мають повноважень щодо скасування рішення суду.Так, обмеження у праві виїзду за межі України, щодо ОСОБА_3, було встановлено Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року, справа №757/22869/17-ц. Зазначене рішення суду може бути скасовано лише судом, в порядку апеляційного оскарження.

Скаржник звертає увагу суду, що апеляційну скаргу ОСОБА_3, на Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року, справа №757/22869/17-ц, було відхилено, а саму ухвалу було залишено без змін (рішення апеляційного суду м. Києва від 13.07.2017 року, справа №757/22869/17-ц).

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

В резолютивній частині зазначеної постанови ОСОБА_9 зазначається Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року, справа №757/22869/17-ц, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2

Заступником начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 було скасовано обмеження, яке встановлено рішенням суду та фактично було привласнено функції та повноваження суду, чим було порушено ст. 124 Конституції України.

Ніякий інший орган не має таких повноважень, як суд, для прийняття судового рішення. Суд здійснює правосуддя у формі розгляду і вирішення справи в судовому засіданні на підставі безпосереднього, всебічного, повного, обєктивного дослідження обставин справи в умовах гласності та усності судового розгляду, змагальності і рівноправності сторін. У судовому розгляді реалізується у системі засад правосуддя, гарантуються права учасників процесу, безпосередньо досліджуються докази. Це забезпечує найбільші можливості саме для суду щодо встановлення обставин кожної справи.

Крім того, нормативно-правові акти, на які посилається ОСОБА_9 як на підставу прийняття постанови, також не надають їй повноваження на прийняття такої постанови.

Відповідно до п. 5 Розділу 4 Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі:- винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1- 3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;- винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;-скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за виконавчим документом про стягнення аліментів.

Даний порядок не визначає можливості вилучення інформації про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження шляхом скасування зазначеного обмеження особою, яка не здійснює примусове виконання зазначеного рішення.

Також, у начальника ВДВС наявні повноваження лише на скасування постанов або інших процесуальних документів (або їх частину), винесених у відповідному виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Так, начальником відділу ДВС України можуть бути скасовані лише ті документи, які безпосередньо прийняті в відповідному виконавчому провадженні, будь то постанова чи інший процесуальний документ.

В даному випадку, заступником начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 було прийнято постанову, якою скасовано обмеження встановлене саме судовим рішенням.

Таким чином, в результаті прийняття даної постанови ОСОБА_9 було вчинено перевищення своїх владних повноважень та порушено низку законів, що в свою чергу завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_1, як сторони виконавчого провадження.

Скаржник також посилається на те, що в основу оскаржуваної постанови не було покладено жодного доказу на підтвердження підстав скасування зазначеного обмеження.

Крім того, державним виконавцем Диких О.О. на адресу божника постійно направляються Вимоги, щодо забезпечення виконання відповідного рішення. Крім вимог, у звязку з фактичним невиконанням рішення суду, державним виконавцем Диких О.О. постійно приймаються постанови про накладення на боржника ОСОБА_3 штрафу, яке також ним не виконується.

Таким чином, у ОСОБА_9 не було жодних підстав приймати оскаржувану постанову у звязку з виконання рішення суду №361/4307/13-ц, оскільки матеріали виконавчого провадження № 52966416 містять докази не лише про не виконання зазначеного рішення, а й докази свідомого ухилення боржником від його виконання.

В результаті зазначених дій з боку заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9, були порушенні права та інтереси ОСОБА_1, а саме права на справедливий суд, виконання рішення якого є однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

12 лютого 2019 року втретє до суду надійшли пояснення скаржниці, які полягають у наступному Скаржник звертає увагу суду, що порушення її права відбулося в результаті прийняття: заступником начальника Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_10 незаконної постанови, про скасування обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, яке було встановлено ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року, справа №757/22869/17-ц.

Копію зазначеної постанови ОСОБА_9 нею було отримано разом з листом від Державної прикордонної служби України лише 24.09.2018 року.

Після ознайомлення з текстом зазначеної постанови, з правовими підставами та обставинами її прийняття стало зрозуміло, що така постанова є незаконною, та вже 27.09.2018 року ОСОБА_1 було подано скаргу щодо її скасування.

Скаржник також звертає увагу суду, що нею неодноразово вчинялися дії спрямовані на отримання копії зазначеної постанови, зокрема:

- 08.08.2018 року вона звернулася до ВДВС з проханням надати інформацію з приводу даної постанови;

- 08.08.2018 року нею було проведено бесіду з самою ОСОБА_9, яка повідомила,що це якась помилка і вона перевірить дану інформацію;

- 29.08.2018 року було подано заяву до Печерського РВ ДВС м. Києва, на отримання постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2018 року (копія заяви наявна в матеріалах справи №361/6190/18);

- 06.09.2018 року мною було подано запит на інформацію до Державної прикордонної служби України, з проханням надати копію відповідної постанови (копія запиту наявна в матеріалах справи № 361/6190/18).

В результаті того, що повний текст постанови з правовими підставами та мотивами було отримано лише 24.09.2018 року вважає, що скаргу на постанову заступника начальника Печорського районного відділу державної виконавчої служби м.Києві ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2018 року подано в строк визначений ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Щодо оскарження постанови ОСОБА_9 від 10 березня 2018 року без наявності повного тексту, то без повного тексту рішення скаржник не може його і оскаржувати, оскільки відсутність самого рішення унеможливлює мотивування зазначеної скарги, що є її обов'язковим елементом.

Так, без відповідного тексту рішення неможливо встановити законність/незаконність: прийняття, оскільки скаржнику невідомі: правові підстави, обґрунтування, наявність у відповідної особи повноважень на його прийняття, причини прийняття такого рішення, а також докази, які доводять необхідність його прийняття.

Визначеність та точність мотивів рішень у виконавчому провадженні є однією із і складових законності, як засади виконавчого провадження, що в результаті надає його зикам можливість аргументовано оскаржувати такі рішення прийнятті при його виконанні. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження скарга у виконавчому провадженні містити, зокрема:

- зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

- викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що скарга на незаконну постанову ОСОБА_9 від 10 березня 2018 року подано в строк визначений ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 ЗУ Про виконавче провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або оставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини девятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, значеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

ОСОБА_1 звертає увагу суду, що оскаржувана постанова державним виконавцем не направлялася, доказів направлення даної постанови Печерським районним ВДВС у м. Києва ГТУЮ у м. Києві суду не було надано, та матеріали справи № 361/6190/18 таких доказів не містять.

Не погоджуючись із вказаною скаргою представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 14 лютого 2019 року подав заперечення на подану скаргу, які полягають у наступному.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначив, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа № 361/6190/18 за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві від 10.03.2018 у виконавчому провадженні № 51713312.

Просив суд постановити ухвалу, якою залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві від 10.03.2018 у виконавчому провадженні № 51713312, з огляду на наступне.

По-перше, у звязку із тим, що при прийнятті оскаржуваної постанови не було порушено вимоги чинного законодавства та/або права чи свободи ОСОБА_1.

В судовому засіданні у справі № 361/6190/18, яке відбулося 11.01.2019, ОСОБА_1 повідомила суду, що на передодні винесення оскаржуваної постанови вона написала заяву Печерському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві, в якій повідомила, що ОСОБА_3 рішення суду виконує та надає її онука для спілкування.

Вищезазначена обставина також підтверджується і листом начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_11 від 05.03.2018 №2745/3, адресованого Державній прикордонній службі України. Зокрема, в листі зазначено, що станом на 05 березня 2018 року боржником рішення суду виконується в самостійному порядку, а тому просив повернути на адресу відділу ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у спарві № 757/22869/17-ц без подальшого виконання (мова йде про ухзвалу, якою ОСОБА_3 встановлено тимчасову заборону у праві виїзду за кордон).

Отже, постанова заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_9 від 10 березня 2018 у виконавчому провадженні №51713312 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України була прийнята у зв'язку із виконанням ОСОБА_3 судового рішення, що було визнано ОСОБА_1 у судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, ст. 441 ЦПК України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, встановлено порядок застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. При цьому, дана стаття закону не передбачала на той момент порядку скасування такого обмеження.

У той же час, п. 5 розділу 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобовязань.

А пунктом 5 розділу 4 Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 №256/5/65, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, передбачено, що інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України.

Отже, представника ОСОБА_3І.І ОСОБА_4, вважає, що чинним в Україні законодавством передбачено право державного виконавця на прийняття постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України рішенням.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 у справі Мамчур проти України (заява №10383/09) відзначено, обовязок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи. Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобовязані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обовязок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції(рішення у справі Йохансен проти Норвегії ).

Із наведеного вище вбачається, що приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець не лише не порушував чинного законодавства та/або права чи свободи ОСОБА_1, а і врахував першочергові та основні інтереси дитини її вільне пересування із батьком, у тому числі із можливістю виїзду за межі України для її оздоровлення, що повністю відповідає вимогам Конвенції та практиці Європейського суду з трав людини як джерела права в Україні

По-друге, щодо пропуску ОСОБА_1 строку встановленого законом для подання скарги на дії державного виконавця представник посилається на вимоги п.а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналасяабо повинна була дізнатися пропорушення її прав чи свобод.

Частиною 5 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, холи особа дізналасяабо повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження №14 від 26.12.2003, судам необхідно враховувати, що законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника із скаргою, й скарга, пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому законом, залишається без розгляду.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, суди повинні враховувати, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду.

Отже, вимогами чинного законодавства України встановлено, що сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця на протязі десяти днів з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. А в разі пропуску десятиденного строку, за відсутності мотивованого клопотання скаржника про відновлення пропущеного строку, суд залишає таку скаргу без задоволення.

В даному випадку слід відзначити наступне:

по-перше, 06.08.2018 ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваної постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 10.03.2018 у виконавчому провадженні № 51713312, якою було скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за кордон. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи заявою ОСОБА_1 від 29.08.2018, поданої до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва), а відтак, скаржник дізналася про існування оскаржуваної постанови та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за кордон саме 06.08.2018;

по-друге, розуміючи, що оскаржуваною постановою було скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за кордон, 31.08.2018 ОСОБА_1 подала до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва заяву про повторне направлення до Державної прикордонної служби України ухвалу Іечерського районного суду м/ Києва від 25.04.2017 у справі №757/22869/17-11 без лодальшого виконання (мова йде про ухвалу, якою ОСОБА_3 було встановлено тимчасову заборону у праві виїзду за кордон);

по-третє, за таких обставин, строк на оскарження постанови, встановлений ст. 449 ІПК України та ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, розпочав свій перебіг Л7.08.2018, саме коли ОСОБА_1 довідалась про існування постанови і скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за кордон, а закінчився 16.08.2018;

по-четверте, у той же час ОСОБА_1 звернулась до суду із жаргою на дії державного виконавця лише 27.09.2018, тобто після спливу встановлено законом десятиденного строку на подання скарги;

по-пяте, ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку до суду не подавала.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник підтримали подану скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, суду надали пояснення аналогічні змісту поданої скарги та неодноразових пояснень поданих до суду.

Представник боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення поданої скарги, надав заперечення аналогічні їх письмовому змісту, просив залишити без розгляду подану скаргу.

Представник Печерського ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві державний виконавець Диких О.О. суду пояснив, що у нього в провадженні перебуває виконавче провадження за № 52966416 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 р. у справі № 361/4307/13-ц про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_7 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_8. Про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише зі слів ОСОБА_1, оскільки вказане виконавче провадження такої постанови не містить. На сьогодні боржником так і не виконується рішення Броварського міськрайонного суду Київської області. Суду також пояснив, що виконавче провадження за № 52966416 було відкрите Печерським ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві за заявою стягувача та на підставі виконавчого листа. Саме в межах даного виконавчого провадження і вносилось подання державним виконавцем про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, яке задоволено ухвалою Печерського районного суду м.Києва.

Суд, вислухавши скаржника ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 представника Печерського ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві ОСОБА_5, дослідивши матеріали витребуваної цивільної справи, виконавчого провадження, дослідивши подані письмові докази у справі, встановивши виниклі спірні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 22 серпня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з їх онуком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_7 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановивши такі дні та години побачень з дитиною: перша та третя п'ятниця та субота щомісяця, з 10.00 год. п'ятниці до 19.00 год. суботи, а також можливість побачень у день народження дитини і святкові дні та три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку з дитиною за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

04 листопада 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2013 року залишено без змін.

24 червня 2015 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 задоволено. Обмежено у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3 без вилучення закордонного паспорта, шляхом заборони перетину кордону України, до виконання ним зобовязань за виконавчим листом № 361/4307/13-ц, від 22 серпня 2013 року виданим Броварським міськрайонним судом Київської області 06.12.2013 року.

29 жовтня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року в скасовано, вирішення питання про обмеження права виїзду за межі України направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 лютого 2016 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції залишено без розгляду.

25 квітня 2017 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва у справі № 757/22869/17-ц подання головного державного виконавця Печерського РВДВС м.Києва у м.Києві ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа задоволено. Громадянина ОСОБА_3 обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобовязання згідно виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 року по справі № 361/4307/13-ц.

Вказана ухвала оскаржувалась ОСОБА_3 до Апеляційного суду м.Києва, але 13 липня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва, апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25 квітня 2017 року залишено без змін.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме поданої ОСОБА_1 копії постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10 березня 2018 року ВП № 51713312, заступником начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_9 при примусовому виконанні виконавчого листа № 361/4307/13-ц виданого 06 грудня 2013 року виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_7 з їх неповнолітнім онуком ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановивши такі дні та години побачень з дитиною: перша та третя п'ятниця та субота щомісяця, з 10:00 год. п'ятниці до 19.00 год. суботи, а також можливість побачень у день народження дитини і святкові дні та три тижні протягом літнього періоду для проведення спільного відпочинку з дитиною за попереднім узгодженням такого відпочинку з батьком дитини. Визначивши, що місцем побачень дитини ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 має бути зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3, який на даний час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, встановлено, що рішення боржником виконується. Тому заступник начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_9 керуючись. 9 ст.71 ЗУ Про виконавче провадження п.5 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, постановила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено Ухвалою Печерського районного суду м. Києва по справі 757/22869/17-п відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 А.

Також зазначено, щоб постанову надіслати до ОСОБА_6 центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби для виконання, сторонам виконавчого провадження до відома. (а.с. 10, том 1)

30 липня 2018 року ОСОБА_1 отримана відповідь із ОСОБА_6 центру обробки інформації Державної прикордонної служби України про те, що у межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, за результатами розгляду Вашої заяви від 18.07.2018 інформуємо, що ОСОБА_6 центром обробки спеціальної інформації на підставі надісланої постанови заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10.03.2018 ВП № 51713312, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа № 361/4307/13-ц, виданого 06.12.2013 Броварським міськрайонний судом Київської області, відомості стосовно боржника громадянина ОСОБА_13, що були внесені на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2017 у цивільній справі № 757/22869/17-ц, вилучено з відповідної бази Державної прикордонної служби України. (а.с. 4, том 1)

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві із заявою про надання можливості ознайомитись із постановою заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10.03.2018 ВП № 51713312, але як вбачається із записів на звороті заяви вказана постанова в матеріалах відсутня,тому ОСОБА_1 не була ознайомлена із текстом постанови. (а.с. 5, том 1).

Судом витребовувались і в судовому засіданні досліджені матеріали виконавчого провадження № 52966416, в яких не міститься оригіналу оскаржуваної постанови.

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ОСОБА_6 центру обробки інформації Державної прикордонної служби України із запитом про надіслання на її адресу копії постанови заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10.03.2018 ВП № 51713312.

12 вересня 2018 року на адресу ОСОБА_1 надіслані копія постанови заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10.03.2018 ВП № 51713312, та копія супровідного листа Печерського районного ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 23 травня 2018 року № 2745/3. (а.с. 8-10, том.1).

ОСОБА_1 стверджує, що 24 вересня 2018 року нею була отримана відповідь Державної прикордонної служби, до якої була додана копія Постанови. Ознайомившись 24 вересня 2018 року із її текстом та правовими підставами винесення, вважає, що постанова заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві від 10.03.18 р.є незаконною, протиправною та повинна бути скасована.

Відповідно ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції .

Відповідно п.а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

За роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Суд враховуючи вищенаведені обставини щодо отримання інформації щодо оскаржуваної постанови, а також самої копії постанови заступника начальника Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_9 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10.03.2018 ВП № 51713312, дійшов висновку про те, що скаржником не були порушені строки на оскарження вказаної постанови, виходячи із того, що тільки після того як ОСОБА_1 отримала копію постанови та ознайомилась із її змістом, проаналізувавши обставини, правові норми, та підстави для прийняття такої постанови державним виконавцем зробила висновок (дізналася), що дійсно в даному разі її права порушені та звернулась у передбачений законодавством строк для її оскарження. Саме посилання в листах з Прикордонної служби України на постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, без ознайомлення із її змістом не давало ОСОБА_1 можливості допускати, що вказана постанова порушує її право.

Відповідно ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 8 ст. 19 ЗУ Про державну прикордонну службу України встановлено, що на ДПС відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Обов'язок щодо направлення завіреної належним чином копії ухвали суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань в Адміністрацію ДПС покладався на державного виконавця листом Міністерства юстиції України від 6 червня 2008 р. № 25-32/507 і спільним листом Міністерства юстиції України та Адміністрації ДПС від 27 травня 2008 р. № 25-32/463 і № 25-5347.

Пунктом 11.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, яка діє з 17 квітня 2012 р., передбачено, що державний виконавець не пізніше наступного дня після надходження ухвали суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань направляє засвідчену судом копію цієї ухвали для виконання до Адміністрації ДПС.

У разі виконання боржником зобов'язань, покладених на нього рішенням, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі ч. 1 п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 20 ЗУ Про державну прикордонну службу органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам ДПС, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності для виконання покладених на ДПС завдань, надається право не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Якщо є рішення суду щодо громадянина України, іноземця чи особи без громадянства про обмеження у виїзді у зв'язку з ухиленням від виконання зобов'язань за рішенням суду чи іншого органу, то органи ДПС зобов'язанні тимчасово обмежити виїзд за межі України.

Адміністрація ДПС лише здійснює постановку на контроль осіб (боржників), яких згідно із судовими рішеннями тимчасово обмежено у праві виїзду з України, тому в резолютивній частині ухвали повинно бути зазначено (як приклад): тимчасово обмежити особу (громадянство, прізвище, ім'я, по батькові відповідними літерами, залежно від громадянства, дата народження - день, місяць, рік) у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання.

У разі виконання боржником відповідних зобов'язань, а також у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі ч. 1 п. 8 ст. 49 (повна сплата боргу за виконавчим документом) ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю"

В Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), а саме у п. 4 розділу XIII Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну значиться наступне: Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

В даному разі, як вбачається із виконавчого провадження боржник не виконує рішенням Броварського міськрайонного суду Київської від 22 серпня 2013 року, що підтверджується складеними державним виконавцем актами, у звязку з чим державним виконавцем неодноразово накладався штраф, виконавче провадження не закінчено, тому на час прийняття оскаржуваної постанови не існувало жодних правових підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи ОСОБА_3 з України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 83 ЦПК України закріплено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Процесуальний закон визначає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, враховуючи вимоги процесуального закону щодо належності, достовірності, допустимості і достатності доказів, у суду відсутні належні процесуальні підстави для прийняття до уваги, в якості доказу, копії постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 10 березня 2018 року ВП № 51713312, заступником начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_9 при примусовому виконанні виконавчого листа № 361/4307/13-ц виданого 06 грудня 2013 року виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, за відсутності її оригіналу.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_6 територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва територіального управління юстиції у місті Києві від 10 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 51713312, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Радзівіл А.Г.