Справа № 344/6173/19
Провадження № 2/344/2866/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

з участю секретаря Єрмак М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що в період з 2004 по 2006 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . 16.10.2006 року рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя шлюб між сторонами розірвано та малолітню дочку залишено з матір`ю. Після розірвання шлюбу і по даний час відповідач не цікавиться дитиною, не проявляє щодо дитини батьківського піклування і ухиляється від обов`язків по її вихованню, не відвідує дочку, не виявляє інтересу до неї, не надає добровільно матеріальної допомоги. Тому позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 .

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов, проти заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Клопотань щодо реалізації прав до суду не направив.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України постановлено здійснити заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.09.2004 батьками ОСОБА_3 зареєстровано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Рішенням Гагарінського районного суду м. Севастополя від 16.10.2006 року шлюб між сторонами розірвано та малолітню дочку залишено на проживанні з матір`ю.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 12.06.2010 року прізвище позивача « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 становить 105 968,50 грн.

Відповідно до довідки, виданої Івано-Франківською загальноосвітньою школою I-III ступенів №7 ОСОБА_3 дійсно є ученицею 9-А класу Івано-Франківської загальноосвітньої школи I-III ступенів №7.

Відповідно до характеристики №01-45/91 від 02.04.2019 року ОСОБА_3 зарекомендувала себе, як учениця з достатнім та високим рівнем знань. Навчанням і вихованням ОСОБА_3 займається матір. Батько дитини, за час навчання жодного разу не цікавився успіхами дитини, не відвідував її в школі та не спілкувався з класним керівником.

Згідно висновку № 1078 від 19.09.2019 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, не бере участі у вихованні доньки, не відвідує її, не здійснює виховання, навчання дитини.

В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити;

позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову просити про зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Головуючий суддя Бородовський С.О.