Дата документу 09.04.2019 Справа № 320/4066/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 320/4066/17 Головуючий у 1 інстанції Бахаєв І.М.
Провадження №22ц/807/351/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

12 червня 2017 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що 06.06.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір кредиту №325/85МК. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 було прийнято рішення про зміну типу AT на ПАТ та зміну найменування банку на ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 606000,00грн. Свої зобов'язання ПАТ «Укрсоцбанк» виконало, надавши грошові кошти Позичальнику.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з Основного договору, 06.06.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, уклали Договір поруки №325/85МК-П.

Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

У порушення умов договору, Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.01.2017 має прострочену заборгованість, а саме:

301589,87грн. - сума заборгованості за кредитом; 214048,39грн.- сума заборгованості за відсотками; 38603,52грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 23778,53грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками.

На виконання умов Договору Позичальнику та Поручителю була направлена вимога про усунення порушень, але вимога на дату подання позову - не виконана. Вищевикладені обставини стали підставою звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з даним позовом до суду.

14 грудня 2017 ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою.

Вказувала на те, що 06.06.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір кредиту №325/85МК. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 606000,00грн. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з Основного договору, 06.06.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та вона-уклали Договір поруки №325/85МК-П.

23 травня 2017 їй була направлена вимога Банку, яка містила вимогу про усунення порушень, а саме: сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії за користування кредитом і нараховані штраф/пеню у строк до 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 (трьох) днів з моменту отримання вимоги загальною сумою заборгованості у розмірі - 578020,31грн., а також було попереджено про наслідки у разі невиконання вимоги. Тобто, вимоги щодо дострокового повернення всієї суми кредиту, вищезазначена вимога Банку не мала. Отже, ця вимога не може бути відправним моментом для відліку шестимісячного строку дії поруки щодо всієї суми заборгованості. Згідно з п.6.2. Договору поруки №325/85МК-П від 06.06.2007, вони, Сторони Договору, керуючись ч.4 ст.559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки є повне припинення Основного зобов'язання Позичальника по Договору кредиту за Основним договором, що вказує на те, що ними не був визначений конкретний строк дії поруки. В такому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Оскільки Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_3 в солідарному порядку та з неї, як поручителя з 06.06.2007, в такому разі шестимісячний строк поруки зберігається за останні шість місяців, які передують цьому зверненню до суду, а саме з 30.11.2016(30.05.2017 за мінусом шести місяців, де 30.05.2017 - дата звернення Банку до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості. В позасудовому порядку визнати її поруку за Договором поруки №325/85МК-П від 06.06.2007, укладеним між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» щодо частини зобов'язань позичальника ОСОБА_3 у період до 30.11.2016 не є можливим, а тому вона змушена звернутися до суду з дійсною зустрічною позовною заявою. У зв'язку з викладеним просить визнати Договір поруки №325/85МК-П від 06.06.2007, укладений між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору №325/85 МК від 06.06.2007, що був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 припиненим.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року в задоволенні первісного позову ПАТ «Укрсоцбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - задоволено. Визнано Договір поруки № 325/85МК-П від 06.06.2007 укладений між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору №325/85 МК від 06.06.2007, що був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 - припиненим.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

08 квітня 2019 року на адресу апеляційного суду від представника АТ «Укрсоцбанк» - Ременюк Т.О., надійшла заява, в якій вона зазначає, що наполягає на апеляційній скарзі в повному обсязі та просить її задовольнити. Також просить судове засідання провести за відсутності представника АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 210).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з пропуску Банком строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі. Задовольняючи зустрічний позовом ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції зазначив що Банком також пропущений шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Так, встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, що 06 червня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали договір кредиту №325/85МК, відповідно до якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 606000 грн. зі сплатою 18 процентів річних, з порядком погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів згідно Графіку погашення з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04.06.2012 року (а.с.6-8).

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на поточні потреби.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1.3 вищезазначеного договору кредиту встановлено, що в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкції, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги Кредитор укладає з:

майновим поручителем фізичною особою ОСОБА_4 іпотечний договір нежитлового приміщення, заставною вартістю 1016000 грн.

майновим поручителем фізичною особою ОСОБА_4 іпотечний договір житлового будинку, заставною вартістю 178900 грн.

поручителем фізичною особою ОСОБА_4 договір поруки.

06 червня 20007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір поруки №325/85МК-П (а.с. 30-31). Відповідно до умов Договору поруки Відповідач ОСОБА_4, як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.

Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 було прийнято рішення про зміну типу АТ на ПАТ та зміну найменування (назви) банку на Публічне ПАТ «Укрсоцбанк».

21 жовтня 2008 року, 11 вересня 2009 року, 15 листопада 2010 року між ПАТ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткові угоди №1, №2, №3 та договори про внесення змін №4, №5 від 02 лютого 2012 року до Договору кредиту № 325/85МК від 06 червня 2007, якими внесено зміни до умов кредитування, визначених договором, зокрема, змінений кінцевий термін повернення кредиту та проценти річних (а.с.10, 13, 16, 19-23, 26).

Відповідно, 21 жовтня 2008 року, 11 вересня 2009 року, 15 листопада 2010 року між ПАТ «УкрСоцбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено додаткова угода №1 та додаткові договори №2, №3 до Договору поруки №325/85МК-П від 06.06.2007, якими внесено зміни до умов Договору поруки (а.с.32-34).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

З розрахунку вимог банку у зв'язку з неповернення ОСОБА_3 кредитної заборгованості за договором №325/85МК від 06.06.2007 вбачається, що станом на 20.01.2017 має прострочену заборгованість загальною сумою у 748910,76грн., яка складається з: 301589,87грн. - сума заборгованості за кредитом; 214048,39грн.- сума заборгованості за відсотками; 38603,52грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 23778,53грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками (а.с.42-45).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-87/1167 від 20.01.2017, наданої по клієнту банку ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за період з 06.06.2007 по 19.01.2017 було сплачено борг за кредитом на загальну суму 762908,12грн. Остання дата платежу за кредитом - 01.08.2013р. (а.с.46-47).

Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після цієї дати відповідачем ОСОБА_3 не було вчинено таким чином. Відповідно до Графіку погашення кредиту, який є додатком до Договору про внесення змін №5 до Договору кредиту № 325/85МК від 06.06.2007р., враховуючи, що наступний платіж підлягав сплаті ОСОБА_3 10.08.2013 року (а.с. 27), Банку починаючи саме з 11.08.2013 року було достеменно відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності.

А отже, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позову, з урахуванням того, що до суду Банк звернувся 30.05.2017 року (а.с. 4), тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Щодо задоволення позову ОСОБА_4 колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною четвертою ст. 559 ЦК України (дійсного у редакції на час ухвалення рішення) встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, а саме з 05.11.2015 року (а.с. 26), пред'явити вимоги до поручителя.

Проте, в матеріалах справи міститься лише вимога Банку про усунення порушень від 23.05.2017 року (а.с. 82), надіслана ОСОБА_4, тобто надіслана після спливу шестимісячного терміну.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

А отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо підстав для визнання поруки ОСОБА_4 припиненою, оскільки право Банку пред'явити вимогу до поручителя виникло в листопаді 2015 року, та скінчилось у травні 2016 року. В матеріалах справи відсутні докази надіслання Банком такої вимоги Бурко ОСОБА_4 або пред'явлення до неї позову, в цей період, а отже це свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання договору поруки від 06.06.2007 року припиненим з підстав спливу строку позовної давності, встановленим ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України, Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: