ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1293/19 Справа № 175/1069/17 Суддя у 1-й інстанції - Воздвиженський О.Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" (далі - ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, мотивуючи його тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2016 року ОСОБА_4 виявив бажання про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та згідно з умовами договору отримав у платне користування автомобіль HONDA ACCORD, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі.

Зазначали, що зобов'язання за договором фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2016 року забезпечено договором поруки у розмірі 1.000 грн., укладеним між ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" та ОСОБА_3

20 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку №ААЕ092305 від 20 березня 2015 року перереєстрували автомобіль HONDA ACCORD, реєстраційний номер: НОМЕР_2, тобто ОСОБА_5 від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» продав вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_2

Вказували, що ОСОБА_5 та особа, яка підписала довіреність №20 від 20 березня 2015 року, не являються його співробітниками та ніколи ними не були, підпис який стоїть на довіреності не співпадає з підписом директора ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», який має право підписувати такого роду довіреності.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 допустив значну заборгованість у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе за договором фінансового лізингу зобов'язань, а довіреність, на підставі якої було вчинено договір купівлі-продажу, є недійсною, транспортний засіб вибув з володіння ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» незаконно, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути ОСОБА_4 на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за договором фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2015 року у розмірі 169.171 грн.37 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за договором фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2015 року за договором поруки №К500А!00000065 від 25 січня 2015 року суму боргу у розмірі 1.000грн.; визнати недійсною довіреність №20 від 20 березня 2015 року, видану від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на ім'я ОСОБА_5 з моменту її вчинення; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля HONDA ACCORD на ім'я ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль HONDA ACCORD та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 21 березня 2015 року, видане сервісним центром МВС України в Черкаській області про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2; витребувати у ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль HONDA ACCORD та передати його представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС»; зареєструвати транспортний засіб за ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - надавши повноваження представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля HONDA ACCORD.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року позовні вимоги ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зобов'язання із спірних договорів фінансового лізингу та договору поруки за ним виникли з 25 січня 2016 року, в той час коли спірний автомобіль перебував у його законному володінні та користуванні з 20 березня 2015 року, вказував, що судом крім іншого допущено ряд процесуальних порушень.

03 жовтня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу за ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині позовних вимог про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у транспортного засобу та його реєстрації за ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено судом першої інстанції, що 25 січня 2015 року заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2015 року ОСОБА_4 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 ЦК України.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу №К500А!00000065 від 25 січня 2015 року ОСОБА_4 отримав від ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» у платне користування автомобіль марки HONDA, модель: ACCORD, рік випуску: 2004, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_2 та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС».

ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 09 березня 2017 допустив заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу 231.852 грн.17 коп., яка складається з заборгованості по залишку вартості предмету лізингу у розмірі 169.171 грн.37 коп; заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі 25.754 грн. 60 коп.;заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу у розмірі 5.732 грн.64 коп.; заборгованості за пенею у розмірі 11. 636 грн.86 коп.

20 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку №ААЕ092305 від 20 березня 2015 року перереєстрували транспортний засіб - автомобіль марки HONDA, модель: ACCORD, рік випуску: 2004, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_2, тобто ОСОБА_5 від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» продав вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_2

Довідка-рахунок №ААЕ092305 від 20 березня 2015 року була завірена сервісним центром МВС України в Черкаській області.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що допущена заборгованість, яку лізингоодержувач та поручитель повинні сплатити у відповідності до вимог закону та укладених ними договорів, прийшов до висновку, що ОСОБА_5, продаючи автомобіль від імені позивача, не мав на те жодних повноважень, тому такий договір є недійсним, а автомобіль підлягає поверненню ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» шляхом реституції, довіреність на підставі якої вчинено оспорюваний правочин є недійсною в силу закону.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у транспортного засобу та його реєстрації за ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС".

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу; підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір фінансового лізингу №К500А!00000065 було вчинено саме 25 січня 2016 року (а.с.11), а не як помилково встановлено судом першої інстанції 25 січня 2015 року.

Втім, зважаючи на те, що права апелянта ОСОБА_2 не порушуються рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованості, рішення суду в цій частині колегією суддів не переглядається.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.3 ст.237 ЦК України ).

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

В силу ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст.ст.203,215 ЦК України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення) (п.8 постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" було надано копію публічного договору, відповідно до якого останні публічно пропонують необмеженому колу осіб можливість отримання послуг фінансового лізингу.

Однак, ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" не було надано суду доказів на підтвердження наявності оскаржуваної довіреності, виданої ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" на ім'я ОСОБА_5, а наявна у матеріалах справи копія довіреності, хоч і іменується довіреністю, однак не містить усіх необхідних реквізитів та належного змісту (а.с.24).

Жодних документів, а саме: належним чином завіреної копії та оригіналу (для огляду в судовому засіданні) оскаржуваної довіреності №20 від 20 березня 2015 року, виданої ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" на ім'я ОСОБА_6 для отримання цінностей, суду не надано.

Розглядаючи по суті даний спір, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача в частині визнання недійсною довіреності та як наслідок цього не доведеність вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу за ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС"

Позивачем не доведено незаконність вибуття з володіння ТОВ «Автокредит Плюс» автомобіля.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа яке має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи;учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору в частині повністю задоволених позовних вимог та ухвалення неправомірного рішення.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року слід скасувати в частині визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у ОСОБА_2, транспортного засобу та його реєстрації ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС"та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні цих позовних вимог у зв'язку з недоведеністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року в частині визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу за товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" в частині визнання недійсною довіреність, визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу за товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" відмовити.

Скасувати заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" судового збору в розмірі 2.552 грн.58 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" судовий збір в розмірі по 850 грн.86 коп. з кожного.

В решті заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.