Номер провадження: 22-ц/813/1873/19
Номер справи місцевого суду: 497/1137/17
Головуючий у першій інстанції Кравцова А.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Болградська міська рада Одеської області,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року у складі судді Кравцової А.В.,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив виділити, згідно висновку експертизи №146/2017, складеної 13.11.2017 року, в натурі, в окремий об`єкт нерухомості, припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 22/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці, Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування земельною ділянкою Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року ОСОБА_1 належить 22/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно перебуває у спільній власності ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно висновку експертизи №146/2017, складеного 13.11.2017 року експертом Скибінською Т.М. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», є фізична та законодавча можливість виділення частини житлового будинку - квартири позивача - в окремий об`єкт нерухомості, а також експертом запропоновано варіант встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою біля цього будинку.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено, згідно висновку експертизи №146/2017, складеної 13.11.2017 року експертом Скибінською Т . М. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.», в натурі, в окремий об`єкт нерухомості, 22/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року.

Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 22/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці, Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 , та що належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року і складаються з наступного: літ.А - житловий будинок загальною площею 77,4 кв.м., житловою - 39,9 кв.м., а саме: №1 - коридор площею 14,4 кв.м., №7 - коридор площею 9,6 кв.м., №2 - кухня площею 10,5 кв.м., №3 - житлове приміщення площею 7,8 кв.м., №5 - житлове приміщення площею 19,7 кв.м., №6 - житлове приміщення площею 12,4 кв.м., №4 - санвузол площею 3,0 кв.м., та надвірних споруд: літ.Б - сарай, літ.В - вбиральня, літ.Г - гараж, дворові споруди №№1-3.

Порядок користування земельною ділянкою Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 залишено без змін у спільному користуванні.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено його право на користування відокремленою земельною ділянкою, яка належить місцевій громаді в особі Болградської місцевої ради, при цьому враховано права співкористувачів цієї земельної ділянки - відповідача та третіх осіб.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо виділення у користування земельної ділянки оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині залишення порядку користування земельною ділянкою у спільному користуванні з ухваленням нового рішення в цей частині, про задоволення цей частини позову ОСОБА_1 , просить встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 294 м2 з виходом (виїздом) на АДРЕСА_1 через існуючі металеві ворота та хвіртку, зовнішні межі якої зображено у графічному відображенні, малюнок №2.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 було зазначено, що спільна часткова власність на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями перешкоджає реалізувати право власника. Апелянт вважає, що виконання оскаржуваного судового рішення призведе до неоднаковості зазначених адрес виділеного у відокремлену одиницю будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, тобто у разі припинення права спільної часткової власності на житловий будинок земельна ділянка залишиться в спільному користуванні осіб, які припинили бути співвласниками будинку.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзиви, якими, з посиланням на ст. 91 ЗК України, заперечують проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що земельна ділянка необхідна для життєдіяльності та сполучення сусідніх домоволодінь. Просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, судове рішення залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржено. Інші особи судове рішення не оскаржували.

Судове рішення переглядається в частині визначення порядку користування земельною ділянкою Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 02.11.2018 року в складі судді Комлевої О.С. було відкрито апеляційне провадження у справі та колегією суддів у складі головуючого - судді Комлевої О.С., суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І. справу було призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Журавльова О.Г., суддів - Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзивах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою Болградської міської ради Одеської області суд першої інстанції виходив із того, що позивачу вже було відмовлено у наданні у власність спірної земельної ділянки з-за відсутності визначеної законом можливості - до виділення в окреме користування договором між співвласниками житлового будинку чи співкористувачами земельної ділянки. Договір не укладався, суміжні сусіди заперечують проти встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно висновку експерта, зазначивши, що такий порядок завдасть незручностей та матеріальних зусиль для забезпечення ведення домогосподарства.

Судова колегія погоджується з даними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року ОСОБА_1 належить 22/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно перебуває у спільній власності ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , спірною земельною ділянкою користуються не лише позивач і відповідач, а й треті особи, порядок користування цієї земельною ділянкою склався задовго до придбання позивачем і відповідачем своїх частин житлового будинку, а також набуття права на проживання та власності на свої квартири у сусідньому будинку АДРЕСА_5 третіми особами, усі зазначені особи - відповідач і треті особи користуються цією земельною ділянкою як спільний проїзд вантажних і легкових автомобілів до свого житла і гаражів, а також для під`їзду асенізаційного автомобіля, оскільки іншим чином без додаткового обладнання проїздів до двох гаражів, вуличної вбиральні (яка, на категоричну думку третіх осіб і відповідача дуже потрібна усім мешканцям через часті перебої з водопостачанням) та до вигрібних ям, які є діючими, оскільки в них на вулиці відсутній централізований каналізаційний відвід стічних вод.

Судом першої інстанції було проведено виїзне засідання та встановлено наступні обставини.

Згідно запропонованим експертом та позивачем варіантом, існує можливість, що позивач загородить дорогу, яка проходить за будинками і по якій заїжджає асенізаційний автомобіль для викачування стічних ям від декількох квартир - відповідача та третіх осіб - з сусіднього будинку - АДРЕСА_6 , іншої дороги для цього автомобіля немає.

Крім того, відповідачу, щоб заїхати до свого гаража, потрібно буде робити в`їзд до нього з іншого боку або ж взагалі переносити, та піднімати вище газову трубу, третім особам переносити колодязь і робити в`їзні ворота - заїзд до їхніх квартир з іншого боку спірної земельної ділянки, для чого потрібні значні кошти, які в них відсутні, позивач компенсації не пропонував.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не доведено його право на користування відокремленою земельною ділянкою, яка належить місцевій громаді в особі Болградської місцевої ради, співкористувачі цієї земельної ділянки - відповідач та треті особи - категорично заперечують проти надання позивачу права власності і користування частиною спільної земельної ділянки, яку усі вони використовують як під`їзд до своїх квартир.

Відповідно до статей 110, 115 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта має бути вмотивоване у судовому рішенні. Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду; суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи, зібрані докази і давши їм належну правову оцінку, дійшов до обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення вимоги позову стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою Болградської міської ради Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 згідно запропонованого позивачем варіанту та на підставі вищевказаного висновку експерта відсутні. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець