Справа № 127/2804/19
Провадження № 2/127/401/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору в частині недійсним та припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору в частині недійсним та припиненим та просила визнати недійсним пункт 1.4. кредитного договору № Z02.200.76839 від 1 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Ідея Банк», яким передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором; визнати недійсною умову пункту 6.1 кредитного договору № Z02.200.76839 від 1 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Ідея Банк», в частині визначення у графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період з 01 грудня 2017 року по 1 листопада 2020 року у розмірі 63 655,20 грн.; застосувати наслідки недійсності умов кредитного договору № Z02.200.76839 від 1 листопада 2017 року з часу укладення кредитного договору, зарахувавши сплачену нею комісію у розмірі 40 154,80 грн. у рахунок інших обовязкових платежів за кредитним договором; визнати кредитний договір № Z02.200.76839 від 1 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Ідея Банк», припиненим у звязку з повним вихованням, мотивуючи позовні вимоги тим, що оспорювані умови кредитного договору суперечать вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2019 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея Банк» - у судове засідання не зявився, однак до суду було подано відзив на позов від 28.02.2019 року № 05-05/33761, який долучено до матеріалів справи (а.с. 38-39), у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача. Разом з тим, документ з найменуванням «доповнення до відзиву на позовну заяву у справі № 127/2804/19 від 28.03.2019 року № 05/48061» суд не бере до уваги, оскільки останній було подано з порушенням строку, встановленого для подання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши пояснення позивача та її представника, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z02.200.76839, відповідно до п. 1.4. якого за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів звязку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використання засобів електронного звязку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів звязку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі «Графік щомісячних платежів»), який передбачено п. 6.1. Кредитного договору.

Мотивуючи недійсність (або нікчемність) оспорюваних умов кредитного договору позивач послалася на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та на те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Однак, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом ; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовязкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, на момент укладення позивачем кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обовязкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця.

З огляду на зазначене, не може бути застосовано і правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 року у справі № 695/3474/17, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, у задоволенні позову щодо усіх позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд розяснює позивачеві, що вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом з іншими підставою та предметом у випадку, якщо вона не погоджується з розміром нарахованої комісії.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору в частині недійсним та припиненим - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1)

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (м. Львів, вул. Валова, буд. 11; )

Повний текст судового рішення складено 15.04.2019 року.

Суддя