ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/103/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/408/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Підгаєцького районного суду від 15 лютого 2019 року (головуючий суддя Горуц Р.О., дата виготовлення ухвали не вказана) у цивільній справі № 605/103/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема просила встановити, що вона ОСОБА_1 відноситься до польської національності.

Ухвалою Підгаєцького районного суду від 15 лютого 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

Роз'яснено заявнику, що для вирішення питання про приналежність до польської національності, вона може звернутись з позовом про оскарження відмови органу реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень до Тернопільського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки розгляд таких заяв віднесено до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання сторони не з'явилися однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що встановлення факту належності особи до певної національності не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України є перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої, серед іншого, відноситься і право визначати свою національність.

Відповідно до ст. 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Проте право особи на національну ідентичність реалізується нею самостійно.

Встановлені в Україні процедури не передбачають ідентифікацію національності своїх громадян, зокрема вказівки про національність у актових записах про народження чи інших особистих документах, виданих державою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Ухвала суду є законною, обгрунтованою, підстав для її скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Підгаєцького районного суду від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий -

Судді -