Дата документу 05.04.2019 Справа № 336/5976/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1558/19 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/5976/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про стягнення страхового відшкодування. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_4, яка була застрахована в СК «Кредо» за договором страхування від нещасних випадків №№ К2J4NS-173A4BV від 10.04.2017. У передбаченому законом порядку вона прийняла спадщину і 05.03.2018 звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, проте останній відмовив їй у такій виплаті з підстав перебування застрахованої особи в момент настання смерті в стані алкогольного сп'яніння, факт якого встановлений обвинувальним вироком суду, яким засуджено особу, винну у смерті сестри. Посилаючись на те, що за висновком судової медичної експертизи в крові трупа ОСОБА_4 алкоголю не виявлено, відомості про вживання померлою напередодні загибелі спиртного не є встановленим судом фактом, а наведені у вироку суду зі слів обвинуваченого, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., а також передбачену статтею 10 Законом України «Про захист прав споживачів» пеню за прострочення виплати належної їй суми з розрахунку три відсотки вартості страхової суми за кожний день прострочення на суму 55 500 грн. та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 50 000 грн., пеню в сумі 185 грн., судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Решта вимог залишена без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що страхова компанія неправомірно відмовила спадкоємцю страхувальника у виплаті страхового відшкодування, оскільки за висновком судової медичної експертизи в момент смерті застрахована особа не перебувала у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння. Несвоєчасне повідомлення страхової компанії про страховий випадок не є підставою для відмови у страховій виплаті, оскільки позивач не була стороною договору страхування і не обізнана із Умовами та правилами страхування щодо строків звернення до страховика. При визначенні розміру пені за порушення строків виплати страхового відшкодування суд керувався не ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а умовами договору.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість позову. Вироком суду встановлено, що напередодні загибелі обвинувачений разом із потерпілою вживали спиртні напої, отже смерть останньої не є страховим випадком. Позивач своєчасно не повідомила страховика про страховий випадок, не надала весь пакет необхідних документів, у тому числі свідоцтво про право на спадщину, пропустила встановлений договором строк звернення за виплатою страхового відшкодування, отже відсутня вина відповідача у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Посилання страхової компанії на те, що застрахована особа напередодні нещасного випадку вживала спиртні напої, а тому її смерть не є страховим випадком, є безпідставними і спростовуються висновком посмертної судово-медичної експертизи. Ненадання нею страховій компанії повного пакету документів не є підставою для відмову у судовому захисті, оскільки страхова компанія не вимагала від неї будь-яких документів. Відсутність свідоцтва про право на спадщину викликана відмовою страхової компанії надати нотаріусу довідку про суму страхового відшкодування, що унеможливило оформлення спадкових прав. Вважає, що суд правомірно стягнув пеню за порушення строків виплати, оскільки така відповідальність передбачена умовами договору.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 10.04.2017 між ОСОБА_4 і СК «Кредо» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № К2J4NS-173A4BV, відповідно до п. 6.1.1. якого смерть застрахованої особи є страховим випадком, розмір виплати у випадку смерті становить 100% від суми страхового відшкодування, тобто 50 000 грн. (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася смерть ОСОБА_4 (а.с. 8). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1557 від 16.05.2017 смерть настала внаслідок убивства. Причина смерті - закрита травма голови та грудей з ушкодженням кісток та внутрішніх органів (а.с.9).

За висновком судової медичної експертизи №1557 від 16.05.2017 при судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_4 спиртів не виявлено (а.с.27-34).

За вчинення навмисного вбивства ОСОБА_4 її сина ОСОБА_6 засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 року, який набрав законної сили, за ч. 1 ст. 115 КК України до семи років шести місяців позбавлення волі (а. с. 21-26).

Позивач, яка є рідною сестрою загиблої ОСОБА_4, 03.11.2017 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. 02.03.2018 їй було видано свідоцтво про право на спадщину на вклади померлої, що були відкриті в ПАТ КБ «ПриватБанк». Інформацію про суму страхового відшкодування, яка належала спадкодавцю, на запит приватного нотаріуса СК «Кредо» не надала з посиланням на те, що смерть ОСОБА_4 не є страховим випадком (а.с.11-14, 162- 165).

За змістом ст.ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із договором страхування № К2J4NS-173A4BV вигодонабувачем за ним є застрахована особа.

Так як страхові виплати (страхове відшкодування) в силу закону спадкуються на загальних підставах, позивачу як спадкоємцю померлої ОСОБА_4 належить право вимоги страхового відшкодування.

05.03.2018, 12.03.2018, 10.04.2018 і 02.07.2018 ОСОБА_3 зверталася до СК «Кредо» із заявами про виплату страхового відшкодування, надавши страховику копію електронного полісу добровільного страхування, копію свідоцтва про смерть, копію лікарського свідоцтва про смерть, копію висновку поліції, копію довідки від нотаріуса про прийняття спадщини, паспорт і довідку ІПН (а.с.15-18, 70-101).

Листами від 18.06.2018 і від 12.07.2018 СК «Кредо» відмовила у виплаті із посиланням на п. 4.2, п.4.3.1 Умов страхування до договору з підстав вживання алкоголю потерпілою і перебування її в стані алкогольного сп'яніння (а.с.19-20, 103).

Відповідно до п. 4.2. Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, які є невід'ємною частиною договору добровільного страхування № К2J4NS-173A4BV, не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата застрахованою особою працездатності, смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, які відбулися у зв'язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря і т. і. (п. 4.2.6.); внаслідок травм, отриманих застрахованою особою, що знаходилася в стані алкогольного сп'яніння (п. 4.2.5).

Установивши, що смерть застрахованої особи сталася не в результаті вжиття неню алкогольних напоїв, а внаслідок закритої травма голови та грудей з ушкодженням кісток та внутрішніх органів, і що за висновком посмертної судової медичної експертизи в крові потерпілої алкоголю не виявлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана подія є страховим випадком.

Посилання відповідача на те, що факт вживання потерпілою спиртних напоїв напередодні смерті встановлений вироком суду, є безпідставними. Встановлені вироком суду обставини, за яких засудженим було вчинено злочин ( після розпиття спиртних напоїв разом зі своєю співмешканкою і потерпілою), не є підставою для висновку про те, що потерпіла вживала спиртні напої разом із своїм сином і невісткою. За висновком судової посмертної медичної експертизи смерть ОСОБА_4 наступила від тяжких тілесних ушкоджень, в її крові алкоголю не виявлено.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що несвоєчасне повідомлення страховика про страховий випадок не є достатньою підставою для відмови у страховій виплаті, оскільки порушення строку повідомлення не призвело до негативних наслідків для страхової компанії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

Аналізуючи положення спеціального закону (ст. 26 Закону України «Про страхування») у взаємозв'язку з наведеним положенням цивільного законодавства, суд першої інстанції визнав, що несвоєчасне повідомлення про подію, яка підпадає під ознаки страхового випадку, може бути виправдано поважними причинами.

Позивач, яка не є стороною договору і не ознайомлена зі змістом Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, дізналася про існування договору після звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, яке (звернення) мало місце у листопаді 2017 року і вже 5 березня 2018 року подала перше повідомлення про страховий випадок.

Статтею 12 ЦК України встановлено презумпцію розумності та добросовісності здійснення особою свого права, яка діє до того часу, коли інше буде встановлено судом.

Оцінюючи поведінку позивача, яка внаслідок неправомірних дій близького родича втратила рідну сестру, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона діяла розумно та добросовісно, вчинивши всі дії, необхідні для отримання страхового відшкодування одразу після того, як дізналась про існування свого права.

Пропуск шестимісячного строку зумовлений поважними причинами, а відмова відповідача, який не вдавався до з'ясування причин пропуску строку повідомлення про страховий випадок, у виплаті страхового відшкодування наповнена лише формальним змістом.

Між тим право позивача як спадкоємця застрахованої особи на отримання страхового відшкодування передбачено як договором, так і законом.

Відмова у виплаті страхового відшкодування є лише правом страховика і реалізація ним цього права не обмежує потерпілого в праві на отримання страхової виплати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що потерпілою не надано страховику повного пакету документів, у тому числі свідоцтва про право на спадщину, є також безпідставними. Як встановлено судом першої інстанції, звертаючись до страхової компанії у березні 2018 з відповідною заявою, ОСОБА_3 надала всі запитувані компанією документи, у тому числі і витяг із спадкового реєстру на підтвердження факту прийняття спадщини після смерті сестри. Відсутність свідоцтва про право на спадщину у вигляді страхового відшкодування, не є підставою для відмови у його виплаті за рішенням суду.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність вини страхової компанії у своєчасній виплаті страхового відшкодування є також безпідставними.

Відповідно до п. 1.1.3. Умов страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 / від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Що стосується рішення про відмову у страховій виплаті, воно відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Як встановлено судом, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято страховиком, що випливає зі страхового акту від 15.06.2018 року (а. с. 103).

Наведені обставини означають, що надані спадкоємцем страхувальника документи визнані страховиком достатніми для прийняття рішення за цією страховою виплатою, у зв'язку з чим твердження відповідача про невиконання позивачем обов'язку з надання всіх документів суд до уваги не приймає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: