ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6111/18 Номер провадження 22-ц/814/1072/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі :представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Л.В.С.»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року, прийнятого під головуванням судді Самсонової О.А. в м. Полтава,

по справі за позовом Приватного підприємства «Л.В.С.»(далі ПП) до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок порушення договору найму (оренди) транспортних засобів,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018р. ПП«Л.В.С.» звернулось до суду з даним позовом. Зазначали, що на підставі нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортних засобів від 26.12.2012р.,укладеного на 5 років, підприємство орендує належні відповідачу ОСОБА_4 вантажний сідловий тягач Е Renault Magnum 440.19, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом Schwarzmuller SPA 3E, державний номерний знак НОМЕР_2 ,які використовувались позивачем для здійснення перевезення вантажів як по Україні, так і за її межами.

Однак, 26.04.2016р. відповідач в односторонньому порядку, без повідомлення підприємства анулював свідоцтво про реєстрацію зазначених транспортних засобів, виданих позивачеві, внаслідок чого здійснення господарської діяльності стало неможливим.

27 липня 2016р. ОСОБА_4 продав сідловий тягач ОСОБА_5, а 13 жовтня 2016р. продав напівпричеп ОСОБА_6

Позивач ввважає, що відповідач своїми незаконними діями щодо розірвання в односторонньому порядку Договору майну (оренди) допустив істотне порушення договору, внаслідок чого підприємство втратило прибуток, на який розраховувало, а тому йому завдано збитків, які за період з 25 квітня 2016р. по 26.12.2017р. становлять 349 397,45грн.

Посилаючись на положення ч.1 ст.623 ЦК України зазначав, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого майна, а тому, оцінивши ринкову вартість транспортних засобів станом на 24.04.2016р. (коли позивач втратив право розпорядження наданими в оренду транспортними засобами), просив стягнути на користь ПП«Л.В.С.» з відповідача завдані збитки в сумі 547 400 грн. вартість оцінки тягача та причепа.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року в задоволенні позову ПП«Л.В.С.» відмовлено. Рішення мотивовано тис, що ОСОБА_4, здійснивши відчуження належних йому транспортних засобів, реалізував своє право на розпорядження своїм майном. При цьому договір найму (оренди) транспортних засобів від 26.12.2012р. не передбачає будь-яких обмежень власника на відчуження належних йому транспортних засобів протягом строку дії договору. Крім того, позивач не є власником спірних транспортних засобів, які були предметом договору найму, а тому позбавлений права вимагати відшкодування їх вартості як реальних збитків.

Рішення оскаржило ПП«Л.В.С.», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просять його скасувати та задовольнити позовні вимоги підприємства. Зазначають, що спірні транспортні засобі не передавались наймачеві за актом. Вважають, що відчуження орендованого майна без згоди наймача під час дії договору найму (оренди) є порушенням закону та допущених відповідачем істотних порушень договору. Крім того вказують, що районний суд розглянув справу в спрощеному провадженні, проте спір не є малозначним, оскільки ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 26 грудня 2012 року ОСОБА_4, як власник транспортних засобів вантажного сідлового тягачу E марки Renault, модель Magnum 440.19, 2002р. з напівпричепом Schwarzmuller SPA 3E, та Приватним підприємством «Л.В.С.», укладено договір найму (оренди) строком на 5 років зазначених транспортних засобів, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу.

29 грудня 2012 року Полтавським ВРЕР позивачу видані свідоцтва про реєстрацію цих транспортних засобів чинністю до 26 грудня 2017 року для участі у міжнародному русі.

27 липня 2016 року та 13 жовтня 2016р. ОСОБА_4 продав належні йому транспортні засобі іншим особам.

Даючи оцінку зазначеним діям відповідача, суд першої інстанції вірно виходив з норм ст.770 ЦК України та вказав, що ОСОБА_4 реалізував своє право на розпорядження своїм майном. Разом з цим до нового власника переходять права та обовязки наймодавця.

Із змісту договору найму (оренди) транспортних засобів від 26.12.2012р. не вбачається будь-яких обмежень власника на відчуження належних йому транспортних засобів протягом строку дії договору. Представник позивача в суді апеляційної інстанції не заперечував даної обставини.

Обгрунтовуючи розмір завданих збитків, позивач, посилаючись на норми ст.623 ЦК України, просив стягнути на свою користь з відповідача суму 547 400 грн., виходячи з ринкової ціни тягача та причепа.

Районний суд, вірно дав оцінку даним вимогам та вказав, що позивач не є власником транспортних засобів, які згідно договору найму (оренди) були предметом найму, а тому він позбавлений права вимагати відшкодування йому їх вартості як реальних збитків.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів також звертає увагу на те, що ПП«Л.В.С.» вказував, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого майна. Проте, наведена диспозиція ст.225 Господарського Кодексу України не може застосовуватись щодо даних правовідносин, які регулюються цивільним законодавством.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження завданих збитків.

ПП«Л.В.С.» використав своє право на звернення з позовом про стягнення з ОСОБА_4 упущеної вигоди. Рішенням Київського районного суду м.Полтави, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог відмовлено ( а.с.215-216).

Позивачем також належним чином не обгрунтоване твердження про істотне порушення умов договору з боку відповідача та не заявлено вимог в цій частині.

Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог ПП«Л.В.С.» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок порушення договору найму (оренди) транспортних засобів.

Разом з тим, колегія суддів вбачає порушення вимог ст. 274 ЦПК України при розгляді даної справи.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2018р. постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( а.с.199).

Між тим, всупереч положенням ч.6 ст.19 цього ж Кодексу при відкритті провадження суд не визначав, що справа становить незначну складність та є малозначною, хоча, виходячи з розміру позовних вимог, заявлених позивачем, ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права, коли суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , п.7 ч.3 ст. 376,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Л.В.С.» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ПП«Л.В.С.» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок порушення договору найму (оренди) транспортних засобів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 11.04.2019 р.