Справа № 201/7992/18
Провадження № 2/201/847/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій державного реєстратора незаконними, визнання таким, що втратив право вимоги за іпотечним договором, визнання іпотечного договору припиненим, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій державного реєстратора незаконними, визнання таким, що втратив право вимоги за іпотечним договором, визнання іпотечного договору припиненим, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0301/0506/88-352, згідно умов якого, банк зобовязався надати позичальнику 82500 доларів США на строк до 15 травня 2011 року. У забезпечення умов кредитного договору від 16 травня 2006 року, того ж дня між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено іпотечний договір №0301/0506/88-352-Z-1. Згідно умов зазначеного договору іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року. Також позивач вказав, що йому стало відомо, що боржник за кредитним договором ОСОБА_4 17 червня 2008 року померла. Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_3 і укредитному зобовязанні відбулася заміна боржника.

У звязку зі смертю позичальника, відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», 11 листопада 2014 року звернулося до нотаріальної контори з заявою про свої вимоги до спадкоємців. Проте банком було пропущений строк звернення з даною вимогою, оскільки позичальник зобовязалася повернути отриману у кредит суму до 16 травня 2011 року, а тому останнім днем строку для предявлення вимоги є 16 травня 2012 року.

Згодом, відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_2 24 жовтня 2015 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки від 16 травня 2006 року.

ОСОБА_5 позивач є майновим поручителем за виконання зобовязань саме ОСОБА_4, умови договору іпотеки не містять посилання на те, що він погодився забезпечувати виконання зобовязання будь-яким новим боржником, позивач вважає, що договір іпотеки слід визнати припиненим, а банк таким, що втратив право вимоги за договором, дії державного реєстратора незаконними (а.с.1-8).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження (а.с.49-50).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року заяву позивач про забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили рішенням у справі, вжито заходи забезпечення позову, а саме:

- накладено арешт на нерухоме майно, а саме на обєкт житлової нерухомості квартиру, загальна площа 84,1 кв.м., житлова площа 52,8, опис: трикімнатна, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ) проспект ОСОБА_6 (колишня назва ОСОБА_7)АДРЕСА_3, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

- заборонено органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері

державної реєстрації прав, а саме суб'єктам державної реєстрації прав, в тому числі, але не обмежуючись: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна, щодо: обєкту житлової нерухомості квартира, загальна площа 84,1 кв.м., житлова площа 52,8, опис: трикімнатна, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро (колишня назва м.Дніпропетровськ) проспект ОСОБА_6 (колишня назва ОСОБА_7)АДРЕСА_3, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

- заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1; НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.12.1995 року) з квартири за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ) проспект ОСОБА_6 (колишня назва ОСОБА_7)АДРЕСА_3 (а.с.51-53).

Відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що іпотека не припиняється внаслідок смерті позичальника, а банком було предявлено відповідну вимогу спадкоємцям. Також, відповідач зазначає, що до даних правовідносин не застосовуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, відповідач, посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку», що наявність застереження в договорі іпотеки свідчить про згоду позивача на перехід права власності на квартиру до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин (а.с.97-105).

Позивачем було подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що доводи відповідача не відповідають обставинам та матеріалам справи, посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку» зазначає, що оскільки позивач є майновим поручителем (заставодавцем) за виконання основного зобовязання саме ОСОБА_4, умови договору іпотеки не містять посилання на те, що він погодився забезпечувати виконання зобовязання будь-яким новим боржником, з цього приводу будь-яких додаткових угод не укладалося, слід вважати іпотеку припиненою, що узгоджується з нормами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (а.с.126-129).

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_3 правом на надання відзиву та пояснень по справі не скористалися.

05 листопада 2018 року представником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подано клопотання про застосування строків позовної давності, на обґрунтування якого зазначив, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_3 померла 17 червня 2008 року, а тому перебіг строку позовної давності закінчився 18 червня 2011 року, в той час як позов подано у 2018 році. У звязку з цим просив у задоволенні позовної заяви відмовити.

Також, 08 листопада 2018 року представником відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подано до суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі ст. 255 ЦПК України (а.с.119-120). В обґрунтування зазначеного клопотання посилався на те, що у справі відсутній предмет спору, оскаржуване рішення державного реєстратора відсутнє, товариство не є власником майна, а власником майна є позивач.

03 квітня 2019 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними матеріалами справи, на зупиненні провадження не наполягав, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.171).

03 квітня 2019 року представником відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.170).

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0301/0506/88-352, згідно умов якого, банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 82500 доларів США на строк з 16 травня 2006 року до 15 травня 2011 року (а.с.13-16).

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору забезпеченням виконання зобовязань позичальника виступає іпотека квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4.

У забезпечення умов кредитного договору 16 травня 2006 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено іпотечний договір №0301/0506/88-352-Z-1 (а.с.19-22). Згідно умов зазначеного договору іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_2.

17 червня 2008 року боржник за кредитним договором ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КИ №229846 від 21 червня 2008 року (а.с.29). Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 05 березня 2009 року (а.с.30-32).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року (а.с.23-24).

14 листопада 2014 року з заявою до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців боржника №U_2000-511657 звернувся відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», в якій просив прийняти вимогу (претензію) кредитора спадкодавця ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до спадкоємців боржника, ОСОБА_4, за її останнім місцем проживання: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя,2АДРЕСА_5 (а.с.33-34).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

ОСОБА_5 зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відтак, сплив строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців, визначених статтею 1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

ОСОБА_5 зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, суд вважає, що строки пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Зважаючи на те, що банк звернувся з відповідною заявою до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців боржника 14 листопада 2014 року, приймаючи до уваги те, що спадщину було відкрито 17 червня 2008 року, а строк вимоги за кредитним договором настав 16 травня 2011 року, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» пропущений встановлений ст. 1281 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до спадкоємців, який закінчився 16 травня 2012 року.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №25547093 від 24 жовтня 2015 року, право власності на нерухоме житлове майно у вигляді квартири було перереєстровано на нового власника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов'язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_5 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Під час розгляду справи №465/1310/17 Верховний Суд в Постанові від 31 жовтня 2018 року зазначив наступне: «Обґрунтовуючи свій висновок про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність у нотаріуса правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії по реєстрації права власності за іпотекодержателем, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, апеляційний суд не врахував, що фактичні обставини у цій справі та у справі № 6-1356цс15 не є подібними. Зокрема, у справі № 6-1356цс15 Верховним Судом України проаналізовано правовідносини, що виникли за наслідками звернення іпотекодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у той час як у справі, що є предметом перегляду, іпотекодержатель у позасудовому порядку на дату розгляду спору набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна…»

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_5 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Твердження відповідача про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність у нотаріуса правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії по реєстрації права власності за іпотекодержателем, судом не приймається до уваги, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації встановлює Кабінет Міністрів України (частини друга, тринадцята статті 15 Закону № 1952-IV).

Так, відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обовязкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до п.12 іпотечного договору при настанні зазначених в абзаці першому цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим Договором, у не менш ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

Враховуючи, що в Іпотечному договорі визначено, що письмова вимога надсилається іпотекодержателем, то, зважаючи на вимоги Порядку, завершення 30-денного строку слід рахувати з моменту її отримання, що може бути підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. Або іншими документами, які б підтверджували факт отримання Іпотекодавцем вимоги кредитора. Проте таких доказів відповідачами надано не було.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, частинами 3, 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не чиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.1 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, знаходиться у м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ).

Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини пятої цієї статті.

Положеннями ч.1 ст. 24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до документів, наявних в матеріалах справи, запис про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_2 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесений приватним нотаріусом ОСОБА_2, яка зареєстрована у Київському міському нотаріальному окрузі.

Тобто відповідачем здійснено реєстраційні дії обєкту нерухомого майна, розміщеного на території іншого органу державної реєстрації м. Дніпра та порушено територіальний принцип, визначений законом.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_5, відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не визнає за позивачем право власності на спірну квартиру, позивач звернувся до суду з позовом, в тому числі, про визнання права власності. В огляду на наведені вище обставини суд дійшов до висновку, що зазначені вимоги також підлягають задоволенню.

Що клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач, у липні 2018 року, звернувся до суду з даним позовом про визнання дій державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_2 незаконними, яка в порушення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2015 року та здійснила реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомості за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Як зазначив позивач, про порушення свого права власності, внаслідок незаконної реєстрації права за відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», він дізнався вже після того, як 24 жовтня 2015 року відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було прийнято рішення та внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було виселено позивача з квартири.

Таким чином, останнім днем строку позовної давності за вимогами ОСОБА_1 слід вважати 25 жовтня 2018 року.

З урахуванням зазначеного суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності.

Щодо клопотання відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про закриття провадження по справі.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що у справі за позовом ОСОБА_1 відсутній предмет спору, оскаржуване рішення державного реєстратора відсутнє, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є власником майна, а власником майна є позивач.

У задоволені зазначеного клопотання суд також вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 (справа №201/835/16) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: ОСОБА_8, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та усунення перешкод у користуванні майном задоволено в повному обсязі.

Дане рішення набрало чинності і на цій підставі до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені заявлених вимог.

Таким чином, запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем проведений на підставі рішення суду, яке на даний час скасовано і в позові відмовлено.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для визнання позовних вимог обґрунтованими, з огляду на що заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій державного реєстратора незаконними, визнання таким, що втратив право вимоги за іпотечним договором, визнання іпотечного договору припиненим, визнання права власності задовольнити.

Визнати дії державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:25547093 від 24 жовтня 2015 року незаконними.

Визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» таким, що втратило право вимоги за іпотечним договором №0301/0506/88-352-Z-1, укладеним 16 травня 2006 року між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1.

Визнати іпотечний договір №0301/0506/88-352-Z-1, укладений 16 травня 2006 року між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 - припиненим.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6 (колишня назва ОСОБА_7) і в м. Дніпро.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (КОД , проспект Степана Бандери, 28А, м. Київ, 04073) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_7, 49000) судовий збір в розмірі 2819,20 грн. (дві тисячі вісімсот девятнадцять грн. 20 коп.), сплачений за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев