П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2019 року місто Київ

справа № 2604/8803/12

провадження: 22-ц/824/7924/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва , постановлену 20 березня 2019 року, у складі судді Савлук Т.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки, у зв`язку з нововиявленими обставинами, просила скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610 га кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити частково; в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610га кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що Дніпровський районний суд м. Києва, ухвалюючи рішення від 29 травня 2014 року та надаючи оцінку договору дарування грошей від 28 квітня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі якого останній передав у дар гроші в сумі 90900,00грн., вважав його нікчемним, з підстав недодержання вимог закону щодо нотаріального посвідчення такого договору. 3 жовтня 2018 року, після отримання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року у справі №755/7324/18, ОСОБА_1 стало відомо про існування обставин, які є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики від 10 листопада 2015 року в розмірі 90900,00грн., які були одержані позичальником ОСОБА_1 28 квітня 2007 року, належали їй особисто та були використані нею на придбання цього ж числа земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом спору по іншій цивільній справі.

Встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року по справі №755/7324/18 обставини укладання 10 листопада 2015 року договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не були і не могли бути відомими на час розгляду справи №2604/8803/12, тому є підстави вважати ці обставини є нововиявленими та такими, що спростовують факт придбання земельної ділянки за спільні з ОСОБА_2 кошти та підтверджують факт отримання заявником спірної земельної ділянки у особисту приватну власність, наведені обставини не встановлювались та не досліджувались судом при розгляді справи № 2604/8803/12, хоча входять до предмета доказування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Волощук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , не перевірив належним чином обставини на які посилається заявник, як на нововиявлені, не з`ясував чи мали місце вказані заявником обставини на момент ухвалення рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року, не з`ясував, якими доказами заявник підтверджує вказані обставини, які повинні спростувати факти, покладені в основу судового рішення.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 10 листопада 2015 року в розмірі 90 900 грн. та судовий збір у сумі 909 грн. Встановлено, що відповідно до пункту 1.1. договору позики позикодавець ОСОБА_3 та позичальник ОСОБА_1 погоджуються, що кошти в сумі 90 900 грн., що були передані позикодавцем позичальнику 28 квітня 2007 року є позикою в розумінні статті 1046 ЦК України. Вважає, що встановлені рішенням суду від 2 липня 2018 року у справі №755/7324/18 обставини, про те, що отримані заявником 28 квітня 2007 року як позика кошти в сумі 90 900 грн. належали їй особисто та були використані заявником для придбання 28 квітня 2007 року земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, є нововиявленими та є підставою для перегляду рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Урахова О.О. апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили постановлену ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 листопада 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту проживання однією сім`єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання, вселення та усунення перешкод в користуванні власністю, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з 1 вересня 2004 року по березень 012 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1 /2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 листопада 2012 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . - скасовано, у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду м.Києва від 18 червня 2013 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ земельної ділянки № 33 , розташованої у садовому товаристві «Роднік» у с.Забір`я Києво-Святошинського району Київської області, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено фкт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу в період з 1 вересня 2004 року по лютий 2012 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0610га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 2 червня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,610 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині ОСОБА_2 відмовлено. В решті рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду, справу направлено на новий розгляд о суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 лютого 2016 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 29 червня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 24 лютого 2016 року залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 борг за договором позики від 10 листопада 2015 року в сумі 90900 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року обставини стосуються подій, що почали існувати 10 листопада 2915 року - дата передачі у позику грошових коштів, що не входить до періоду та предмету доказування у справі, рішення в якій просить переглянути позивачка ОСОБА_1 , а тому не є нововиявленими обставинами. Крім того, суд першої інстанції вважав, що договір позики є новим доказом , а не доказом, що підтверджує нововиявлену обставину.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Необхідними умовами ново виявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами (роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в постанові від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року встановлено, що 10 листопада 2015 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 90900 грн., термін - позика має бути повернутий позичальником протягом 30 (тридцяти) днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 10 листопада 2015 року договір позики є юридичним фактом, але не є нововиявленою обставиною в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки ці обставини не існували на час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року встановлено, що отримані ОСОБА_1 28 квітня 2007 року в позику кошти в сумі 90900 грн. були витрачені останньою на придбання земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є безпідставними, оскільки такі обставини не встановлені рішенням суду. Саме по собі зазначення в договорі позики такої інформації не дає підстав уважати, що такі обставини встановлені судовим рішенням.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі представником відповідача - адвокатом Волощуком В.В., є аналогічними її обґрунтуванню у заяві про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, та отримали судом першої інстанції належну правову оцінку.

Інших доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності поданої заяви, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Волощуком Володимиром Вікторовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 7 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус