ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 642/1280/18

провадження № 22-ц/818/836/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2018 року в складі судді Ольховського Є.Б.,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим, в якому просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що за вищевказаною адресою позивачка проживає з дитинства. Разом із нею проживає та зареєстрована її сестра ОСОБА_5. У даній квартирі зареєстрована також відповідач ОСОБА_4, яка є тіткою позивачки. Квартира є однокімнатною, ізольованою, площа якої складає 34,78 кв.м. Відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована у квартирі 11.08.1999 року, однак у квартиру не заселялася та ніколи у ній не мешкала. З позивачкою ОСОБА_4 не спілкується, квартирою не цікавиться та не оплачує комунальні послуги. Місце знаходження відповідачки не відоме. У зв'язку з тим, що з урахуванням відповідачки ідуть щомісячні нарахування комунальних послуг, які позивач сплатити не в змозі, у останньої існують борги по сплаті комунальних послуг та виникають труднощі в оформленні субсидії. Протягом 19 років відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин, у зв'язку з цим позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Третя особа до судового засідання не з'явилась, в своїх поясненнях просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 шляхом зняття її з реєстраційного обліку.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Харківська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням порушить її конституційне право на житло, що закріплено у статті 47 Конституції України. Факт не проживання ОСОБА_4 у вищевказаній квартирі протягом встановленого Законом строку не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами і ґрунтується лише на показаннях свідків, які проживають у будинку АДРЕСА_1, джерелом яких може бути виключно інформація, що надана самим позивачем, тобто особою, зацікавленою у вирішенні даної цивільної справи. Позовна заява не містить доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання ОСОБА_4 непрацездатною, знаходження її в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи ОСОБА_4 Крім того, відсутні будь-які докази того, що позивач не здійснює перешкод у користуванні спірною квартирою і що саме вона сплачує усі комунальні послуги за користування нею. Звертає увагу також на те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження розміщення відповідного оголошення про виклик ОСОБА_4 на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, як того вимагає частина 11 статті 128 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно даних з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку КП «Жилкомсервіс» дільниця № 29 у квартирі АДРЕСА_1, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6, зареєстровані: ОСОБА_4, дочка, з 11.08.1999 р., ОСОБА_5, онука з 28.04.2010 р., ОСОБА_1, онука 25.08.2011 р. Квартира не приватизована.( а.с. 3).

Актом від 19.03.2018 року, завіреним КП «Жилкомсервіс» дільниця № 29 складеного жильцями будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_4 ніколи не мешкала у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка надала акт обстеження житла від 22.03.2019 року, складеного за участю сусідів ОСОБА_8 (квартира НОМЕР_1), ОСОБА_10 (квартира НОМЕР_2) підписи яких посвідчено начальником дільниці № 29 КП «Жилкомсервіс», з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_11 зареєстрована за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала, її особисті речі в зазначеній квартирі відсутні.

Крім того, позивачкою надана відповідь КНП «Міська поліклініка № 24» від 28.03.2019 року, з якої вбачається, що станом на 23.03.2019 року медична картка на ім'я ОСОБА_2 в реєстратурі відсутня, серед осіб, які уклали декларацію про вибір лікаря в КНП «Міська поліклініка № 24» ОСОБА_2 станом на 23.03.2019 року не значиться.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко