Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 369/7735/16-ц

провадження № 61-26725св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

представники позивача - Астафєва ІваннаВіталіївна,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідачів - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 10 274 доларів США, зі сплатою 14 % річних за весь час фактичного користування кредитом, строком до 04 червня 2015 року. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою згідно договору поруки від 04 червня 2008 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі, за кредитним договором, укладеним 04 червня 2008 року з ОСОБА_3

Позичальник ОСОБА_6 належним чином не виконував зобов'язання за указаним кредитним договором, не здійснював щомісячне погашення кредиту, не сплачував проценти у розмірах і у строки, передбачені договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 505 301 грн 30 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 164 726 грн 86 коп., процентів за користування кредитом - 205 336 грн 91 коп., пені - 135 237 грн 53 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року у розмірі 505 301 грн 30 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Волчка А. Я. позов ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 505 301 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором від 04 червня 2008 року, не здійснював щомісячне погашення кредиту, не сплачував проценти у розмірах і у строки, передбачені договором. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось порукою відповідно до договору поруки від 04 червня 2008 року. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 01 серпня 2016 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 505 301 грн 30 коп., з яких: тіло кредиту - 164 726 грн 86 коп.; проценти за користування кредитом - 205 336 грн 91 коп.; пеня - 135 237 грн 53 коп., тому позовні вимоги про її стягнення на користь банку є обґрунтованими.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 04 червня 2008 року у розмірі 256 564 грн 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 67 729 грн 35 коп., заборгованість за процентами - 121 105 грн 50 коп., пеня - 67 729 грн 35 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог банку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову банку у повному обсязі, не звернув уваги на те, що 13 березня 2014 року банк направив поручителю ОСОБА_4 вимогу про погашення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій. Оскільки строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов укладеного договору кредиту настав 13 березня 2014 року, тому банк мав право пред'явити вимогу до поручителя про стягнення кредитної заборгованості до 13 вересня 2014 року включно, шляхом пред'явлення позову до суду. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, тому дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. При цьому позивач звернувся до суду з позовом до поручителя лише 20 серпня 2016 року, тобто поза межами встановленого законом строку, протягом якого існувало право банку пред'явити позов до поручителя, тому порука є припиненою.

При цьому зазначив, що районний суд прийняв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідно до якого, починаючи з грудня 2011 року ОСОБА_3 не було здійснено платежів ні за тілом кредиту, ні за процентами, отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту в межах строку позовної давності за період з 31 серпня 2013 року по 01 серпня 2016 року (тобто по день, зазначений позивачем у розрахунку) у розмірі 2 690,78 доларів США, що станом на 20 серпня 2016 року еквівалентно 67 729 грн 35 коп., розмір процентів за користування кредитом у розмірі 4 811,33 доларів США, що еквівалентно 121 105 грн 50 коп.

Щодо стягнення пені, то апеляційний суд зазначив, що її розмір, заявлений банком до стягнення, майже вдвічі перевищує розмір збитків, а, відтак, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України пеня підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме до 67 729 грн 35 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором. Отже, оскільки указаним кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 04 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до закінчення шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (пункт 3.1) встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності банк посилається на те, що відповідачеві ОСОБА_4 направлялась досудова вимога у 2014 році, яка і перервала строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року поновлено ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Києво-Святошинського районного суду Київської області вищезазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 04 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційнимбанком «УкрСиббанк»,правонаступникомякого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 10 274 доларів США зі сплатою 14 % річних за весь час фактичного користування кредитом з 04 червня 2008 року по 04 червня 2015 року.

04 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 04 червня 2008 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі, за кредитним договором від 04 червня 2008 року.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», заборгованість позичальника за указаним кредитним договором станом на 01 серпня 2016 року становить 505 301 грн 30 коп., з яких: тіло кредиту - 164 726 грн 86 коп.; проценти - 205 336 грн 91 коп.; пеня - 135 237 грн 53 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частинами першою - другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що 13 березня 2014 року банк направив поручителю ОСОБА_4 вимогу про погашення наявної заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2008 року у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов укладеного договору кредиту настав 13 березня 2014 року, тому банк мав право пред'явити вимогу до поручителя про стягнення боргу до 13 вересня 2014 року включно, шляхом пред'явлення позову до суду. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки.

Встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до поручителя лише 20 серпня 2016 року, тобто поза межами встановленого законом строку, протягом якого існувало право банку пред'явити позов до поручителя.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2008 року встановлено, що починаючи з грудня 2011 року ОСОБА_3 не було здійснено платежів ні за тілом кредиту, ні за процентами.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив із того, що строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов укладеного кредитного договору настав 13 березня 2014 року, тому банк мав право пред'явити вимогу до поручителя про стягнення кредитної заборгованості до 13 вересня 2014 року включно шляхом пред'явлення позову до суду. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, тому дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. При цьому позивач звернувся до суду з позовом до поручителя лише 20 серпня 2016 року, тобто поза межами встановленого законом строку, протягом якого існувало право банку пред'явити позов до поручителя, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що порука є припиненою, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, апеляційний суд в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом правильно виходив із того, що, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в межах строку позовної давності за період з 31 серпня 2013 року по 01 серпня 2016 року у розмірі 2 690,78 доларів США, що станом на 20 серпня 2016 року еквівалентно 67 729 грн 35 коп., розмір процентів за користування кредитом у розмірі 4 811,33 доларів США, що еквівалентно 121 105 грн 50 коп. Щодо стягнення пені, то апеляційний суд зазначив, що її розмір, заявлений банком до стягнення, майже вдвічі перевищує розмір збитків, а, відтак, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України пеня підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме до 67 729 грн 35 коп.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю. В. Черняк