Дата документу 17.04.2019 Справа № 334/7562/16-ц
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №334/7562/16 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1481/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Дніпровський відділ реєстрації фізичних осіб управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленніського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Дніпровський відділ реєстрації фізичних осіб управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2019 року зупинено провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що її розгляд неможливий без вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4Е про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з приводу визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження по справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п.4 ч.1 цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у такій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення (при оцінці юридичних фактів) для іншої справи.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що в іншому провадженні перебуває справа, у якій ОСОБА_3 визнає недійсним заповіт, складений на імя ОСОБА_4

Обидві справи мають різний предмет доведення, а тому жодних підстав для висновку про неможливість розгляду даної справи з підстав, зазначених судом, немає.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому така ухвала, відповідно до ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2019 року у цій справі скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2019 року.

Головуючий

Судді: