КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року

справа 757/25510/17-ц

провадження № 22-ц/824/2308/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Кобзар Юлії Богданівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року у складі судді Цокол Л.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, збільшивши розмір позовних вимог просила розірвати договір №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 13.08.2012 року, який укладений між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за цим договором у розмірі 49000 доларів США, проценти за користування банківським вкладом у розмірі 19116,71 доларів США за період з 01.03.2014 року по 16.01.2018 року включно, та 3% річних у розмірі 5581,97 доларів США, за період з 08.04.2014 року по 16.01.2018 року, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів задоволено.

Розірвано договір №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 13 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 13 серпня 2012 року у розмірі 49000 доларів США, проценти за користування банківським вкладом у розмірі 19116 доларів США 71 центів, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно, 3 % річних у розмірі 5581 доларів США 97 центів за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року та судовий збір у розмірі 29217,84 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року виправлено описку в резолютивній частині рішення, зазначивши правильно «з 08 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року» замість помилково зазначеного «з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року».

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір банківського вкладу укладений між сторонами на території АРК. Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» взято не себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам Філії Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». А тому, зобов'язання за договором, укладеним між сторонами, виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, та яке було конфісковано та націоналізовано окупаційною владою.

Також посилається на те, що позивачем невірно розраховано відсотки за користування банківським вкладом та 3% річних. Враховуючи, що депозитна угода є розірваною з 22.04.2017 року, тому з цього часу до банківського вкладу має застосовуватися ставка по вкладам «на вимогу» у розмірі 1% річних, а з 04.05.2017 року відсоткова ставка «до запитання» 0,01 % річних. 3 % річних стягнуто поза межами трирічного строку позовної давності. Зазначає, що стягнення 3 % річних відбувається виключно в гривні, проте судом стягнуто 3 % річних у доларах США.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами про повернення депозитних коштів, перша заява була отримана банком 03.04.2015 року, тому банк повинен був повернути вклад 08.04.2015 року. З 08.04.2014 року позивачем розраховано 3 % річних. Дані про вкладника депозиту вносяться до Бази даних вкладників, до якої у відповідача наявний доступ, а тому у відповідача наявна інформація про вкладників на території АРК. Договір банківського вкладу укладений з відповідачем, а тому саме відповідач має виконувати зобов'язання за цим договором, ліквідація філій не звільняє відповідача від виконання покладених на нього обов'язків. Та обставина, що на даний час Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та м. Севастополь, здійснює заборгованість за вкладами, не може бути прийнята до уваги, оскільки стороною укладеного договору є ПАТ КБ «Приватбанк», а тому воно і має виконувати зобов'язання за цим договором. Посилається на те, що позивачем до суду на підтвердження своїх вимог надано всі оригінали документів, а саме депозитного договору та квитанцій. Доводи апеляційної скарги, що депозитна угода є розірваною з 22.04.2017 року, тому до банківського вкладу має застосовуватися ставка по вкладам «на вимогу» у розмірі 1% річних, а з 04.05.2017 року 0,01 % річних, є необґрунтованими, оскільки банком не надано позивачу відповіді про розірвання договору, грошові кошти за цим договором позивачу не сплачено. Також судом правильно стягнуто з відповідача 3 % річних у межах строків позовної давності, з урахуванням ухвали про виправлення описки у рішенні суду, за період з 08.04.2015 року по 16.01.2018 року. А тому 3 % річних за вказаний період становлять 114427,51 грн.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк у визначений договором строк позивачу не повернув суму депозитного вкладу.

Колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.08.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.»), відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» оформив депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 49000,00 доларів США; вклад формується на строк 366 днів по 13.08.2013 року включно; банк відкриває рахунок № НОМЕР_2, на який зараховується вклад; процентна ставка 10% річних; при продовженні строку вкладу, розрахунок процентів за кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів без укладення додаткових угод; період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Проценти до березня 2014 року перераховувались на картковий рахунок 6762 4620 8454 4789 (а.с.16, 17).

Зазначений договір вкладу №SAMDN5183 має особисті підписи клієнта та працівника банку ОСОБА_4, а також відтворення відбитка печатки банку технічними печатними засобами, договір містить інформацію з реквізитами банку.

Відповідно до квитанції від 13.08.2012 року № 17023743, позивачем внесено грошові кошти у порядку виконання умов договору від 13.08.2012 року №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») на поточний особовий рахунок НОМЕР_2 у розмірі 49000 доларів США (а.с.69).

20.04.2017 року та 27.04.2017 року ОСОБА_2 направлено до відповідача заяву про розірвання договору №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») від 13.08.2012 року та повернення депозиту (а.с.25, 27, 28).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку Українии від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 цієї Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання між сторонами договору №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») від 13.08.2012 року позивач надала суду договір та квитанцію про внесення коштів на депозитний рахунок банку. Вказана квитанція містить усі необхідні реквізити, а саме: відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис.

Надавши належну оцінку наданим позивачем доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договір про депозитний вклад і позивачем внесенні кошти на депозитний рахунок банку.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів на підтвердження виникнення між сторонами спірних правовідносин з приводу договору банківського вкладу є необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1 ч. 2 ст. 77 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що до суду позивачем було надано копію договору від 13.08.2012 року та копію квитанції. В судовому засіданні представником позивача було надано суду для огляду оригінали вказаних документів, а тому судом обґрунтовано визнано вказані докази належними та підставно покладено їх в основу судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Однак усупереч вказаним нормам матеріального права та взятим на себе зобов'язанням за договором банківського вкладу банк їх не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суми вкладу у розмірі 49000 доларів США.

АТ КБ «ПриватБанк» жодних письмових доказів на підтвердження повернення позивачу коштів по договору депозиту ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстав для виплати позивачу коштів по вкладу немає, так як відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, знаходження відокремленого підрозділу ПАТ КБ «Приватбанк» на тимчасово окупованій території АРК та міста Севастополя не звільняє банк від виконання зобов'язань перед позивачем за договором банківського вкладу.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язання за договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та позивачем, виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, так як останній не є стороною укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, доказів здійснення такого виконання договору вказаним фондом представником відповідача суду не надано, а тому такі доводи є припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 6 договору №SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») від 13.08.2012 року, в разі, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив про відмову від подовження строку, вклад автоматично вважається подовженим ще на один строк, який вказаний в п. 1 цього договору. Строк вкладу подовжується неодноразово без з'явлення клієнта до банку. При цьому новий строк вкладу та новий строк мінімального строку вкладу починається з дня, який наступний за датою закінчення попереднього строку вкладу.

При продовженні строку вкладу розмір процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, дійсній в банку для продовження депозитних вкладів даного найменування і строку закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору.

Відповідно до п. 7 цього договору, сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності до дійсного законодавства, попередивши про це другу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати начала/продовження вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані по ставці вкладу «до вимоги», за фактичний строк користування вкладом. На запитання вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані, виходячи з дійсної процентної ставки по вкладу, помножену на коефіцієнт 0,5.

Строк по вкладу встановлено на 12 місяців, до 13.08.2013 року.

Після закінчення цього строку вкладник із заявою про розірвання договорів не зверталася. Банк також не надсилав позивачу повідомлення про розірвання договору та не виплатив суму вкладу та нараховані проценти за договором після закінчення строку договору. Відтак, договір вважається продовженими ще на такий же строк, тобто до 13.08.2014 року, надалі до 13.08.2015 року, надалі до 13.08.2016 року, надалі до 13.08.2017 року.

Позивач звернулася із заявою про розірвання договорів та повернення їй коштів за вкладом з виплатою процентів за користування вкладом 20.04.2017 року, проте банком не було розірвано цей договір та не було виплачено грошових коштів позивачу.

У відповідності до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Враховуючи, що відповідачем не було надано відповіді позивачу на заяву про розірвання договору та повернення грошових коштів, не було розірвано депозитний договір, не було повернено кошти та нараховані на них відсотки, розмір процентної ставки за весь період становить 10%.

А тому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що з 22.04.2017 року до банківського вкладу має застосовуватися ставка по вкладам «на вимогу» у розмірі 1% річних, а з 04.05.2017 року відсоткова ставка «до запитання» 0,01 % річних.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 49000 доларів США та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 19116 доларів США 71 центів.

Оскільки банк не виконав зобов`язань щодо повернення вкладу та процентів, нарахованих на вклад відповідно до заяви позивача про розірвання договору банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про законність позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні.

Зазначена позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 року у справі N 6-2829цс16.

Разом з тим, суд першої інстанції стягнув 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у доларах США, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до розрахунку, наданого представником позивача, розмір 3 % річних за період з 08 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року складає 4083 доларів США 78 центів, що станом 09.01.2019 року становить 114427,51 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 114427,51 грн.

Крім того, доводи апеляційної скарги про застосування позовної давності до вимоги про стягнення 3 % річних є необґрунтованими, оскільки розрахунок 3 % річних проведено в межах трирічного строку позовної давності за період з 08 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення 3% річних.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Кобзар Юлії Богданівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року змінити в частині стягнення 3 % річних, а саме зменшити суму стягнення 3 % річних, яка стягнута з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Дніпровська Набережна, 50, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з 5588 доларів США 97 центів за період з 08 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року до 114427,51 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді