ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 643/11526/15-ц

провадження № 22-ц/818/267/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

треті особи: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року (в складі судді Оксененко В.А.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку», встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

Позов мотивований тим, що 26 лютого 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено споживчій кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит в розмірі 30 000 доларів США, зі строком повернення до 26 лютого 2018 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком, 26 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки за №16/08-Б. Відповідно до п.1.1 цього договору предметом іпотеки є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м. Відомості про іпотеку нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Станом на 03 липня 2015 року позичальник ОСОБА_2 має перед Банком заборгованість в загальної сумі 15 055,46дол. США (заборгованість з тіла кредиту та відсотків за користування ним), 14 197 гр. 96 коп. пені (за несвоєчасне погашення заборгованості).

Представник позивача просив справу розглянути у їх відсутності, про що надав письмову заяву.

Відповідач позов не визнав, вказував, що письмової вимоги Банку щодо усунення порушень умов кредитного договору ОСОБА_2 не отримував; начальна вартість предмету іпотеки позивачем не визначена та з ним не узгоджена; що сума заборгованості не є співмірною з вартістю належної йому квартири; крім того, після укладення кредитного договору Банк змінював процентну ставку Позичальнику та збільшував її вдвічі, але, до його відома дану обставину не доводив, чим істотно порушив його права та інтереси.

Третя особа ОСОБА_2 позов не визнав, підтримав заперечення відповідача та зазначав, що не припиняв здійснювати щомісячні платежі Банку в рахунок погашення кредитного договору. В судове засідання не з'явився і суд розглянув справу у його відсутності.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що законом не передбачено, що у разі не направлення письмової вимоги іпотекодавця це є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказав, що суд першої інстанції повинен був зазначити початкову ціну, що вказана у договорі іпотеки, у разі якщо відповідач заперечував би проти цієї ціни, останній мав би право подати до суду клопотання про призначення відповідної судової експертизи для визначення вартості цього нерухомого майна.

Також, вказали, що солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Постановою Верховного суду від 22 серпня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

28 січня 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення та підписи представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в явочному аркуші. Клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких доказів хвороби представником не надано.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з направлення іпотекодавцю та боржнику, відповідної письмової вимоги про усунення порушень кредитного зобов'язання у строк, визначений законом або договором та з того, що позивач при зверненні до суду не визначив начальну ціну предмету іпотеки, та не узгодив таку ціну з Іпотекодавцем, що на думку суду першої інстанції є підставами для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 лютого 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено споживчій кредитний договір №0, відповідно до якого останній отримав від банку кредит в розмірі 30 000 доларів США, зі строком повернення до 26 лютого 2018 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у відповідності до умов договору. ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за вказаним договором кредиту виконував не належним чином, у зв'язку з чим станом на 03 липня 2015 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 15055,46 доларів США, яка складається з: 11 361,60дол. США - заборгованість по кредиту (строкова); 3 649,74 дол. США - заборгованість по кредиту (прострочена); 0,12дол. США - заборгованість по відсотках (строкова); 44дол. США - заборгованість по відсотках (прострочена), а також 14 197,96грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком 26 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки за №16/08-Б, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 16,7кв.м., загальною площею 32,3кв.м., яка належить йому на праві власності. На відчуження нерухомого майна накладено заборону.

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до п.4.1.1 Договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки настає у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що банк не визначив начальну ціну предмету іпотеки, та не узгодив таку ціну з Іпотекодавцем.

Судова колегія вважає такі висновки суду першої інстанції неправильними та зазначає наступне.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішення суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, зазначила, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Це обумовлено тим, що сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19 (Закон N 1404-VIII), 57 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон N 1404-VIII) сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, з вищевикладеного слід дійти висновку, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стосовно направлення іпотекодавцю та боржнику, відповідної письмової вимоги про усунення порушень кредитного зобов'язання у строк, визначений законом або договором колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Як свідчать матеріали справи Банком направлялися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо усунення порушень умов кредитного договору протягом 30 днів з моменту її отримання, які були отримані останніми 06 та 07 квітня 2015 року.

Що стосується посилань ОСОБА_1, що наразі вже існує заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за даним кредитним договором, що на його думку є подвійним стягненням, колегію не приймаються.

За приписами ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення.

Також відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у ст.593 ЦК України.

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Позивач звернувся до суду у цій справі не з вимогою про стягнення з відповідача цієї ж суми заборгованості, а саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов'язання, для чого є необхідним судове рішення.

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду першої інтонації позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3305,37 гривень, а за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3635 гривень 91 копійок.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі Кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26 лютого 2008 року в розмірі 15055,46 доларів США, яка складається з: 11 361,60дол. США - заборгованість по кредиту (строкова); 3 649,74 дол. США - заборгованість по кредиту (прострочена); 0,12дол. США - заборгованість по відсотках (строкова); 44дол. США - заборгованість по відсотках (прострочена), а також 14 197,96грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місце знаходження: м. Харків,, пр. Московський, буд. 60, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6941,28грн. (шість тисяч дев'ятсот сорок одну гривню 28коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко