ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2019 року

м. Харків

справа №643/3847/18

провадження №22-ц/818/1856/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року, постановлене у порядку спрощеного провадження, під головуванням судді Сугачової О.О., в залі суду в місті Харкові.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 460,08 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 460,08 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору, оскільки анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», - не містять ознак погодження з істотними умовами щодо розміру суми кредиту, умовами його надання, строку, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу. Вважає, що між сторонами на підставі анкети-заяви не виникло кредитних відносин, тому відсутні підстави для задоволення позову.

АТ КБ «ПриватБанк» надані письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими. При цьому представник позивача вказував, що стягненню зі ОСОБА_1 підлягає заборгованість за кредитним договором від 27.05.2010 року у розмірі 18 238,79 грн., з яких: 14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2 554,86 грн. - заборгованість за процентами та 800 грн. - пеня.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем встановлено факт існування кредитно-договірних відносин, проте відповідачем не виконуються зобов'язання за кредитним договорим, що є підставою для стягнення суми заборгованості у розмірі 31 460,08 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 27.05.2010 року, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено базові відсоткові ставки (а.с.8).

Станом на 25.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 27.05.2010 року становить 31 460,08грн., з яких:

-14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом,

-13 801,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

-800 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 474,29 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення заборгованості у розмірі 31 460,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору кредиту та погодився з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Підпис під ними не вимагається, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_1 вимоги про визнання кредитного договору від 27.05.2010 року в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав не заявляв.

Разом з тим позивачем було надано документи, які свідчать про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито кредитний картковий рахунок «Кредитка Універсальна» на ім'я ОСОБА_1, після чого йому було видано платіжну картку за типом кредитної лінії - відновлювальна, зі строком дії до останнього дня місяця 05/17 та встановлено кредитний ліміт з оплатою відсотків за користування банківськими грошовими коштами (а.с.8).

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано також детальну виписку про рух коштів за платіжною карткою, згідно якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та поповнював кредитні кошти на умовах та правилах користування карткою (а.с.4-5).

Вищевказане дає підстави стверджувати, що підписавши анкету-заяву та отримавши кредитну картку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява та картка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на банківському сайті, становлять між ним та ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір, за порушення виконання якого ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу заборгованість разом із нарахованими відсотками та пенею.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої заборгованості, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що станом на 25.03.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 27.05.2010 року становить 31 460,08грн., з яких:

-14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом,

-13 801,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

-800 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 474,29 грн. - штраф (процентна складова).

Проте відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про стягнення штрафів разом із пенею.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 474,29 грн. - штраф (процентна складова), - підлягають залишенню без задоволення.

Крім того до суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» надав письмові пояснення, в яких зазначено, що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 18 238,79 грн., з яких: 14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2 554,86 грн. - заборгованість за процентами та 800 грн. - пеня.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.05.2010 року у розмірі 18 238,79 грн., з яких: 14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2 554,86 грн. - заборгованість за процентами та 800 грн. - пеня. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 58% (з 31 460,08 грн. на 18 238,79 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн. судового збору. З урахуванням частково задоволення позовних вимог зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 021,96 грн. (58% від 1762 грн.).

При цьому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, а саме на 42%. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 643 грн. Тому з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 110,06 грн. (42% від 2643 грн.).

Згідно п.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 88,10 грн. (1 110,06 грн. - 1 021,96 грн.).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року - змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.05.2010 року у розмірі 18 238,79 грн., з яких: 14 883,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2 554,86 грн. - заборгованість за процентами та 800 грн. - пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 88,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук