Справа № 154/783/19 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Провадження № 22-ц/802/439/19 Категорія: 1 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Грушицького А.І., Русинчука М.М.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивує тим, що 25 вересня 2014 року вона набула права власності на обєкти нерухомого майна, а сама: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; - адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; - нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; - земельну ділянку загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Підстава набуття та право власності на вказані обєкти підтверджуються відповідним договором купівлі-продажу від 25 вересня 2014 року та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даних приміщеннях працюють різного виду підприємства та організації невиробничого характеру, які знаходяться там на підставі договорів оренди. Вказані вище обєкти нерухомості були придбані у відповідача ОСОБА_1 через його представника за нотаріально посвідченим дорученням за особисті кошти.

Протягом останніх 5 років дане майно неодноразово ставало обєктом різного виду судових спорів, що стосується саме скасування зазначених вище договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на вказані обєкти нерухомого майна.

04 березня 2019 року їй стало відмово, що ОСОБА_1 оскаржив в касаційному порядку рішення Володимир-Волинського міського суду та постанову Апеляційного суду Волинської області про відмову у задоволенні йому позовних вимог щодо скасування договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 25 вересня 2014 року та скасування державної реєстрації її права власності на придбані обєкт нерухомості.

06 лютого 2019 року Верховний Суд прийняв постанову по даній справі та скасував договори купівлі-продажу спірних приміщень, однак не скасував державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відтак виникла пряма загроза застосування наслідків недійсності правочинів вчинених 25 вересня 2014 року.

Вважає себе добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

Просить визнати її добросовісним набувачем наступних обєктів нерухомого майна: приміщення: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; земельну ділянку загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Одночасно з поданням вказаного позову, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на спірні приміщення. Вказувала, що не забезпечення позову може вплинути на порушення її законних прав та інтересі та зробити неможливим виконання рішення у даній цивільній справі.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 13 березня 2019 року накладено арешт на належне ОСОБА_3, на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким в задоволені заяви відмовити.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а увалу суду без змін.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо права позивача ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно відносно якого позивач вважає себе добросовісним набувачем, а саме: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8а, кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Даний спір перебуває в провадженні суду.

У заяві про забезпечення позову, позивач просила суд накласти арешт саме на те майно, з приводу якого заявлено позовні вимоги, оскільки на її думку, виникає пряма загроза застосування наслідків недійсності правочинів вчинених 25 вересня 2014 року до розгляду справи про визнання її добросовісним набувачем, що само по собі може зробити утрудненим або неможливим виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, судом першої інстанції вжиті заходи щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є співмірними з заявленими вимогами. Невжиття заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову є тимчасовим процесуальним обмеженням прав відповідача, які оспорюються позивачем.

Цивільний процесуальний кодекс України не зобовязує суд при забезпеченні позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а суд забезпечуючи позов, лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, судом першої інстанції порушено право третіх осіб, які орендують в даних приміщенням окремі офіси не заслуговують на увагу.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно жодним чином не порушує право третіх осіб на оренду, оскільки забезпечення позову полягає в забороні вчиняти будь-які дії щодо даного майна, однак не перешкоджає здійснювати підприємницьку діяльність третіх осіб та не містить вимогу звільнення даних приміщень третіми особами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: