Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/690/19
У Х В А Л А

19.04.2019 м.Красилів

Суддя Красилівського районного суду Хмельницької області Вознюк Р.В.,

справа № 677/690/19,

учасники справи:

військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України,

позивачі: Адміністрація Державної прикордонної служби України,

Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького,

відповідач ОСОБА_1,

предмет позову стягнення коштів,

розглянувши матеріали справи,

в с т а н о в и в:

15.04.2019 військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України подав до Красилівського суду Хмельницької області позов в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено такі обставини.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_2 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України закріплено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Верховний Суд у постановах від 24.10.2018 у справі № 304/1196/16-ц та від 21.12.2018 у справі № 922/901/17 висловив правову позицію щодо представництва прокурором інтересів держави в суді та зазначив, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно.

Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

Згідно із ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому субєкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні субєкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного субєкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним субєктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним субєктом звернення до суду і замінювати належного субєкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України.

Наявність підстав для представництва прокурором може бути оскаржена субєктом владних повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, зясовуючи поняття інтереси держави, висловив позицію, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 185 ЦПК України регламентовано дії суду у разі подання до суду позовної заяви без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Із позовної заяви військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького, видно, що даний позов поданий до суду як захід прокурорського реагування та направлений, насамперед, на захист інтересів держави, оскільки невідшкодування на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України відповідачем суми витрат, повязане з його утриманням в НАДПСУ ім. Б. Хмельницького, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави, що проявляється у створенні умов для невиконання видаткової частини Держбюджету та у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Державної прикордонної служби України.

Невідшкодована на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України відповідачем сума витрат, повязаних з його утриманням в НАДПСУ ім. Б. Хмельницького, - не отримані державою кошти на національну оборону, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави.

При цьому, у позовній заяві будь-які докази на підтвердження того, що Адміністрація Державної прикордонної служби України не здійснювала або неналежним чином здійснювала відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави прокурором у позовній заяві, в супереч положенню п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України прокурором не зазначені.

Крім цього, в супереч п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України прокурором у позовній заяві не зазначено доказів про направлення позивачам листа № 1119вих-19 від 28.02.2019, що підтверджує виконання ним вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також, в обґрунтування заявлених вимог, прокурором не зазначено відомостей, які свідчать, що позивачі отримали лист прокурора № 1119вих-19 від 28.02.2019 та були попередньо повідомленими, про намір прокурора звернутися до суду з позовом в інтересах держави.

Не зазначено прокурором у позовній заяві і доказів, що Адміністрація Державної прикордонної служби України та Національна академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького не звернулися самостійно до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі.

Прокурором не зазначено будь яких обставин, які свідчать, що посадові особи Адміністрації Державної прикордонної служби України та Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького не здійснюють належний захист інтересів держави від імені цих субєктів.

При цьому, обґрунтування захисту порушених прав держави в особі Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького та необхідності представництва прокурором у суді даного закладу заява теж не містить.

Крім цього, прокурором в позовній заяві не зазначено чи виконано ним вимоги ч. 5 ст. 175 ЦПК України та додано до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі докази, які підтверджують виконання ним вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та докази неналежного виконання посадовими особами Адміністрації Державної прикордонної служби України та Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького захисту інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Приймаючи до уваги, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. 175 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху.

Прокурору слід усунути виявлені недоліки позовної заяви, та надати суду уточнену позовну заяву з копіями для вручення учасникам справи.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без руху.

Повідомити військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України про необхідність усунути недоліки позовної заяви протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, інакше позовна заява буде вважатись неподаною та буде йому повернена.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2