Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 569/8200/16-ц

провадження № 61-28390св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненська міська рада,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Хилевич С. В., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання частково нечинними та скасування рішення ради.

Позовна заява мотивована тим, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності їй та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, виданого 15 квітня 2008 року державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Любинською Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-369, вона є власником 1/2 частини цього будинковолодіння. Власником іншої 1/2 частини цього будинковолодіння є ОСОБА_2

Будинковолодіння на АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого Другою рівненською нотаріальною конторою 07 грудня 1996 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-2842 49/100 частин цього будинковолодіння належить на праві власності ОСОБА_4 .

Згідно з договором дарування, посвідченого 02 лютого 1989 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 20516, власником 51/100 частини будинковолодіння є ОСОБА_3

Під будівництво житлового будинку на АДРЕСА_3 була відведена земельна ділянка площею 0,06 га, що вбачається з виписки із рішення від 18 липня 1967 року № 296 виконкому Рівненської районної Ради депутатів трудящих.

Позивач зазначала, що пункт 1 рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» було передано в приватну власність безоплатно: пункт 1.1 земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських споруд 37 громадянам України загальною площею 18 587 кв. м згідно з додатком №1.

Пунктом 21 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 було передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 309 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_4 .

Пунктом 22 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 308 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_5 .

Позивач вважає, що рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 у частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 309 кв. м та 309 кв. м є незаконними та прийнятими з порушеннями норм чинного законодавства.

На підставі викладеного, позивач просила суд скасувати та визнати частково нечинним рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на надання їх у постійне користування», а саме в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 309 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд на АДРЕСА_4 ( пункту 21 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596) та в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 308 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівельних та споруд на АДРЕСА_5 ( пункт 22 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено.

Скасовано та визнано частково нечинним рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування», а саме в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 309 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_4 (пункт 21 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596) та в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 308 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівельних та споруд на АДРЕСА_5 ( пункт 22 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки акт встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки, не підписувався позивачем та ОСОБА_2 як суміжним землекористувачем, то технічна документація проекту відведення земельної ділянки складена була з порушенням чинного законодавства України, що потягло за собою прийняття рішення, яке не відповідає чинному законодавству України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення Рівненської міської ради, позивач ОСОБА_1 не була власником суміжної земельної ділянки на АДРЕСА_6 , а тому будь-які її права не могли бути порушені, незалежно від того чи були Рівненською міською радою дотримані всі вимоги законодавства при ухваленні цього рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суд апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував статтю 120 ЗК України, висновок суду про те, що позивач не має права на оскарження рішення ради є безпідставним; суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року у справі № 569/17241/14-ц визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_5 .

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, виданого 15 квітня 2008 року державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Любинською Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-369, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини цього будинковолодіння. Власником ще однієї 1/2 частини будинковолодіння є ОСОБА_2

Будинковолодіння на АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого Другою Рівненською нотаріальною конторою 07 грудня 1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2842 49/100 частин цього будинковолодіння належить на праві власності ОСОБА_4 .

Згідно з договором дарування, посвідченого 02 лютого 1989 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 20516, власником 51/100 частини будинковолодіння є ОСОБА_3

Під будівництво житлового будинку на АДРЕСА_3 була відведена земельна ділянка площею 0,06 га, що вбачається з виписки із рішення від 18 липня 1967 року № 296 виконкому Рівненської районної Ради депутатів трудящих.

Відповідно до пункту 1 рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування» було передано в приватну власність безоплатно: пункт 1.1 земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських споруд 37 громадянам України загальною площею 18 587 кв. м згідно з додатком №1.

Пунктом 21 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 було передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 309 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_4 .

Пунктом 22 додатку до рішення міської ради від 26 грудня 2001 року № 596 було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 308 кв. м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту г частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановивши, що спадкодавцю позивачки ОСОБА_1 , власнику будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7 у серпні 2002 року вже було відомо про ухвалене рішення від 26 грудня 2001 року № 596, докази оскарження рішення попереднім власником у встановлені законом строки та результати такого розгляду в матеріалах справи відсутні, тобто, докази, що попередній власник вважав своє право порушеним та захищав його у встановленому законом порядку у справі відсутні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не підтвердила, що вона не має доступу до земельної ділянки на якій розташовано її будинок, оскільки доступ до земельної ділянки будинку існує та існував. Відсутність окремого доступу до частини земельної ділянки зі сторони тупикового проїзду де розташована частина будинку отриманого в спадок не була і не могла бути передбачена містобудівною документацією, оскільки будинковолодіння АДРЕСА_6 розділилось на ідеальні частки лише в 2008 році.

Щодо посилання на непогодження меж суміжних землекористувачів при винесенні оскаржуваного рішення, то на час його підготовки треті особи в справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були суміжними землекористувачами з попереднім власником. Землі тупикового проїзду та під б.17 відносились до земель комунальної власності, тобто належали міськраді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені в позові вимоги і обставини, на які посилається ОСОБА_1 та відповідно порушення Рівненською міською радою її прав, зокрема земельних, нею не доведено.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував статтю 120 ЗК України, висновок суду про те, що позивач не має права на оскарження рішення ради є безпідставним висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року у справі № 569/17241/14-ц визнано недійним державний акт на право власності ОСОБА_5 , оскільки рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року та відмовлено у позові ОСОБА_1 .

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко