Справа № 237/4569/17
Провадження № 2/237/175/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.11 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1: ОСОБА_9 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 8 887 464 гривень, що еквівалентно 331 251 доларів США, з яких: сума основного боргу - 5 366 000 гривень (еквівалент 200 000 доларів США), неустойка у вигляді пені, що обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 3 217 132 гривень (еквівалент 119 909 доларів США), 3% річних з простроченої суми - 304 318 гривень (еквівалентно 11 342 доларів США).

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, на підставі якого позикодавець передав ОСОБА_4 грошові кошти в якості позики у розмірі 200 000 доларів США, зі строком повернення до 10.12.2005 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

17.10.2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до ОСОБА_3 перейшли права кредитора за договором позики, укладеним з ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з боржника та з поручителя позичених грошових коштів, неустойки та 3% річних.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2017 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Мар`їнського районного суду від 10.07.2018 року заяву ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено. Поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

18.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на наступне. ОСОБА_4 ніколи в житті не укладала спірний договір позики. Наголошує, що в м. Сніжне Донецької області ніколи не була, СВніжнянську державну нотаріальну контору не відвідувала. У договорі позики вказано, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; насправді станом на 12.10.2012 року ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом. Відповідач також вказує, що не знайома та ніколи в житті не бачила ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_6 .

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року клопотання ОСОБА_7 про витребування доказів задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 оригінал договору позики від 12.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений державний нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 451.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року доручено Голосіївському районному суду м. Києва відібрати у ОСОБА_4 вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року зобов`язано ОСОБА_4 надати до суду оригінали документів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_4 .

02.11.2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про доручення до матеріалів справи нотаріально засвідченого договору позики від 12.10.2012 року. Пояснив, що 22.11.2017 року в нього з автомобіля невідомі вкрали портфель з документами, серед яких був зазначений оригінал договору позики. Вказане зафіксовано працівниками поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

14.12.2018 року Голосіїввським районним судом м. Києва надано до суду оригінали експериментальних зразків підпису ОСОБА_4 .

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.01.2019 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса. На вирішення експерта поставлено наступні запитання: Чи виконаний підпис в Договорі позики від 12.10.2012 року (бланк серія ВТА № 413307 ) від імені ОСОБА_4 , самою ОСОБА_4 ? Коли було вчинено підпис на договорі позики від 12.10.2012 року?

01.04.2019 року до суду надійшло клопотання експерта, в якому він серед іншого просив надати оригінали двох примірників договору позики від 12.10.2012 року.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 08.05.2019 року клопотання експерта задоволено частково. В розпорядження експерта повернуто матеріали цивільної справи в якій містяться нотаріально посвідчених договір позики від 12.10.2012 року та оригінал експертних зразків підпису.

25.06.2019 року до суду надійшов лист Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М. С. Бокаріуса. разом з повідомленням № 5147/5148 про неможливість надання висновку за цивільною справою № 237/4569/17.

30.08.2019 року до суду надійшли доповнення до відзиву від представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , в задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на наступне. ОСОБА_4 вказаний договір позики не підписувала, відповідач ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу. Також відповідач вказує на підробку договору позики, оскільки адреса реєстрації позичальника, вказана в договорі позики не відповідає дійсній адресі ОСОБА_4 на дату укладення договору.

У судове засідання, призначене 15.10.2019 року з`явився представник позивача та представник відповідача-1.

У судове засідання відповідач-2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповнені до відзиву.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи, встановив.

12 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (Далі - Відповідачі) був укладений договір позики б/н від 12.10.2012 р, який був посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори - Таранцовим О. А. та зареєстрований в реєстрі за № 451 (далі - договір позики ), відповідно до умов якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 200 000 (Двісті тисяч) доларів США з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 10 грудня 2015 року

Відповідно по п. 3 Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернута гроші в сумі 200 000 (Двісті тисяч) доларів США в строк до 10 грудня 2015 року.

Відповідно до пунктів 5,6 вищезазначеного договору, грошова сума, вказана в п. 1 договору, отримана Позичальником та перерахована ним під час підписання цього договору.

Позичальник свідчить, що він отримав суму в якості позики в розмірі 200 000 (Двісті тисяч) доларів США.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по договору Позики, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (Відповідач 2) уклали між собою договір поруки від 15 жовтня 2012 р., (далі - «договір поруки», (додаток № 2 ).

Відповідно до п. 1. Поручитель (Відповідач 2) поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_6), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , свого обов`язку за договором позики грошей на суму 200 000 (Двісті тисяч) доларів США, укладеним між Кредитором і Боржником дванадцятого жовтня дві тисячі дванадцятого року який був посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори - Таранцовим О А. та зареєстрованого в реєстрі за №451.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов`язання за Договором позики виконав, надав Відповідачу 1 грошову суму в розмірі 200 000 ( Двісті тисяч) доларів США, що підтверджується боржником в п. 5,6 договору та про що зазначалось вище

Позивач вказує, що Відповідач 1 взяті на себе зобов`язання за Договором позики не виконав. За період дії договору та на теперішній час Відповідачем 1 не здійснено жодного платежу в рахунок погашення боргу. На день складання позовної заяви сума основного боргу по Договору позики складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США- 26,83 грн.) - 5 366 000 (п`ять мільйонів триста шістдесят шість тисяч) гривень, що еквівалентно 200 000 ( Двісті тисяч) доларів США.

Згідно п. 6 Договору позики, у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені що обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сума неустойки у вигляді пені що обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня на день подання позивної заяви становить 3 217 132 (Три мільйони двісті сімнадцять тисяч сто тридцять дві гривні), що є еквівалентом 119 909 доларів США за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США- 26,83 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений за договором або законом. Три процента річних з простроченої суми, на день подання позивної заяви, становить 304 318 (Триста чотири тисячі триста вісімнадцять гривень), що є еквівалентом 11 342 доларів США за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США- 26.83 грн.).

17 жовтня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (Позивач) був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульскою Т. А. за реєстровим N 3367 «Договір пре відступлення прав вимоги за договором позики» .

Відповідно до «Договору про відступлення прав вимоги за договором позики» «Первісний кредитор» ( ОСОБА_6 ) відступає «Новому кредитору» ( ОСОБА_3 ), а «Новий кредитор» набуває права вимоги «Первісного кредитора» за Договором позики, посвідченим державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори - Таранцовим С А. та зареєстрованого в реєстрі за № 451 від 12 10.2012 року, укладеним між «Первісним кредитором та громадянкою України ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , яка на момент посвідчень вищевказаного договору зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , включаючи права вимоги до спадкоємців Позичальника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Позичальника.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Позичальник вказує, що грошові кошти за договором позики ним насправді не отримувались, договір позики позичальником не підписувався.

Відповідно до позовної заяви позивач підтверджує свої позовні вимоги копією договору позики від 12.10.2012 року. Так в судовому засіданні 21.11.2017 року, згідно журналу судового засідання (т. 1 а. с. 29-30) вбачається про огляд оригіналів документів, доданих позивачем до позовної заяви, серед яких оригінал договору позики, акт прийому-передачі.

Суд оглянув оригінали документів, однак питання достовірності в судовому засіданні не ставилось.

Однак згодом після повторної вимоги надати оригінал договору, позивач не мов можливості надати оригінал договору у зв`язку з його викраденням, за твердженням представника позивача. Позивач до матеріалів справи надав лише нотаріально посвідчену копію договору позики від 12.10.2012 року.

У зв`язку з твердженням відповідача про не невідповідність її підпису, підпису, вказаного в договорі, судом у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: Чи виконаний підпис в Договорі позики від 12.10.2012 року (бланк серія НОМЕР_4 ) від імені ОСОБА_4 , самою ОСОБА_4 ? Коли було вчинено підпис на договорі позики від 12.10.2012 року? Однак експертом було вказано про неможливість проведення експертизи за нотаріально посвідченою копією договору.

Також відповідач звернув увагу суду про наявність суперечностей в документах позичальника з відомостями, вказаними в договорах.

Згідно копії договору позики від 12.10.2012 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте в паспорті громадянина України серії НОМЕР_5 міститься інформація, що з 22.09.2009 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 15.04.2019 року, виданою відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичної особи Голосіївської РДА в м. Києві (т. 1 а.с. 131-133, т. 2 а.с.48).

Так, відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом міністра юстиції України 22.02.2012 року № 296/5) передбачена процедура верифіції особи. так, згідно пункту 2 вказаного порядку нотаріус повинен встановити особу за документами, передбаченими чинним законодавством. При цьому у пункті 4 вказано, що посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути прийняті нотаріусом для встановлення його особи під час посвідчення правочинів. Тобто встановлення особи здійснюється тільки по паспорту громадянина України. Вся інформація з паспорта повинна бути відображена нотаріусом без виправлень.

Також, відповідач-1 звертає увагу на те, що вона ніяк не могла бути в м. Сніжне Донецької області. Згідно протоколу допиту свідка від 19.06.21019 року (т. 2 а.с. 40-45), свідок ОСОБА_8 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 КК України, стверджує, що вона разом з ОСОБА_4 12.10.2012 року була на святкуванні дня народження їх матері в м. Умані.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних) копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи.

З матеріалів справи вбачається про неможливість проведення експертизи на підтвердження достовірності поданих позивачем доказів, які лягли в основу позовних вимог, підтверджують факт досягнутої між сторонами домовленості, виконання позикодавцем своїх обов`язків з передачі грошових коштів і як наслідок появу обов`язків у позичальника на повернення коштів у встановлений домовленістю термін.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація цього обов`язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов`язок доказування покладається на сторони, у зв`язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, враховуючи вимоги ст. 95 ЦПК України, суд критично відноситься до наданої позивачем копії договору позики, в якому ставить під сумнів достовірність підпису позичальника та неможливість надати вказаний оригінал для експертного дослідження.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 205, 207, 208, 218, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90,95, 141, 258-259, 264-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовну ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний тект рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 15.10.19 року