КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унік.№367/6375/15ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суду до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним кредитний договір про іпотечний кредит на суму 55.000 дол.США, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» за №1.06080560 від 10.08.2006 року на строк 180 місяців під 11% річних, з застосуванням наслідків недійсності правочину на підставі ст.ст.203,215,230 ЦК України, оскільки Банк в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.2 Закону України «Про іпотечне кредитування операціями з консолідованими іпотечними боргами і іпотечними сертифікатами» не повідомив позивача, як споживача банківських послуг, не надав позивач повну і необхідну інформацію щодо умов надання кредиту, в договорі детально не розписано сукупну вартість кредита з врахуванням всіх її складових, що свідчить про введення позивача в оману і наявність у діях кредит ознак нечесної підприємницької практики, визначеної ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- визнати недійсним договір іпотеки за №1.06080560 від 10.08.2006 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. за реєстровим номером №2716, за яким позивач, на забезпеченням виконання ним указаних кредитних зобов`язань, заставив банку в іпотеку придбану за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1 , пославшись на те, що указаний договір є похідним від кредитного договору, про недійсність якого позивач звернувся до суду з цим позовом;

- визнати недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.03.2018 року за №118і, укладений між відповідачами ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я.Б. за реєстровим №340, згідно якого Банк, як первісний кредитор, відступив шляхом продажу новому кредитору ОСОБА_2 , права вимоги до Іпотекодавця ОСОБА_1 за іпотечним договором №1.06080560 від 10.08.2006 року, укладений між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», а новий кредитор сплачує Банку за право вимоги грошові кошти у сумі 635.777 грн.(п.п.2.1., 4.1.) /т.1 а.с.160-161/. Позивач послався на те, що недійсність цього договору є наслідком недійсності вище зазначених кредитного договору та договору іпотеки;

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену 18.05.2018 року;

- визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте 23.05.2018 року права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 /т.1 а.с.1-7, 69-74/.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 року у позові відмовлено /т.2 а.с.70-80/.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 .

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, викладених в у позовній заяві, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі /т.2 а.с.89-94/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення належить скасувати в частині відмови у позові про визнання недійсним договору уступки прав вимоги, визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте 23.05.2018 року права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в решті рішення, зокрема, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - залишити без змін.

Як слідує із матеріалів справи, 10.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №1.06080560 на суму 55.000 дол.США під 11% річних на термін 180 місяців з цільовим призначенням придбання житла,

Відповідно до договірних умов позичальник зобов`язувався повертати кредит та відсотки шляхом щомісячного внесення на рахунок банку ануїтетних платежів щомісяця у розмірі 625,13 дол.США.

Таким чином, між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення кредитних зобов`язань 10.08.2006 року за №1.06080560 між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір Іпотеки, відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 заставив Банку в іпотеку придбану ним за кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1 /т.1 а.с.26/.

Отже, між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вважаючи договірні умови несправедливими, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на дисбаланс прав та обов`язків сторін за кредитною угодою на користь кредитора, що на його думку, в силу ст.ст.203,215 ЦК України свідчить про недійсність кредитного договору, звернувся з цим позовом до відповідачів і просив винести рішення, яким визнати недійсним кредитний договір, як такий що не відповідає вимогам чинного законодавства, з моменту його укладення.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині, колегія суддів враховує роз`яснення, викладені у п.14 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Із аналізу ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів»).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.6 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до ч.2ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідків є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В силу ч.5 цієї статті, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який керується ст.627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, та виходить з того, що договірні умови передбачені зазначеним Кредитним договором та додатками до нього не створюють дисбаланс прав та обов`язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та дискримінаційні, та такими, що порушують права позивача, як споживача фінансових послуг.

Всі договірні умови підписані позивачем добровільно, без будь-якого тиску, без погодження з позичальником банк не включив до договору жодної умови, які б створювали дисбаланс прав та обов`язків позичальника.

При цьому, позичальником добровільно виконувались договірні умови, починаючи з моменту укладення кредитного договору у 2006 році, що свідчить про те, що він їх визнавав і погоджувався з ними і лише після закінчення дії договору, лише у 2019 році позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач у своїх вимогах лише перелічив можливі порушення з боку кредитора, однак не навів доказів того, в чому ж полягає несправедливість по відношенню до нього з боку Банку при укладенні і виконання спірного договору.

Встановлено, що Позивач з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, зокрема, щодо звільнення відповідальності Банку, можливості внесення змін та доповнень до Кредитного договору, не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного Кредитного договору.

В частині посилань позивача на ненадання йому, як позичальнику, інформації щодо кредитної угоди та можливих ризиків, колегія суддів враховує, що підрахунок сукупної вартості кредиту не становить для позивача складності, оскільки сторонами договору чітко і зрозуміло обумовлено розмір кредиту, його відсоток, та відповідальність за порушення виконання кредитних умов.

Колегія суддів не погоджується також з доводами позивача в тій частині, що йому не була надана інформація відносно того, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, а також інформація щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу.

Однак укладеним між сторонами кредитним договором визначено, що наданий в іноземній валюті - долар США, кредит підлягає поверненню в іноземній валюті, шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, що свідчить про те, що валюта платежу співпадає з валютою зобов`язання, а тому питання валютних ризиків та конвертації валюти в даному випадку не виникає.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсною Кредитної угоди та Договору Іпотеки, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що сторонами при укладанні кредитної угоди дотримані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину чи окремих його частин.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, 15.03.2018 року між відповідачами по справі ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір за №118К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким Банк відступає шляхом продажу ОСОБА_2 шляхом продажу, а покупець набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальника, зазначеного у Додатку №1 до цього Договору, а новий кредитор сплачує Банку за право вимоги грошові кошти у сумі 635.777 грн.(п.п.2.1., 4.1.) /т.1 а.с.160-161/.

Згідно Додатку №1 до цього Договору право вимоги також відступлено за Договором про іпотечний кредит, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк».

Того ж дня, 15.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2

укладено договір №118і про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого, Банк відступає шляхом продажу ОСОБА_2 у обсязі та на умовах визначених цим Договором, права вимоги до Іпотекодавця, зазначеного у Додатку №1 до цього Договору.

Згідно Додатку №1 до цього Договору право вимоги відступлено, зокрема, за Іпотечним договором №1.06080560 від 10.08.2006 року, за яким Іпотекодавцем є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Оскільки позивач ОСОБА_1 , маючи кредитну заборгованість, не виконав вимогу нового кредитора ОСОБА_2 про погашення в добровільному порядку погашення кредитного, на підставі іпотечного застереження, остання звернулась до відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни, якою право власності на заставлену позивачем в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 з відкриттям розділу індексний номер 41235152, прийняте 23.05.2018 року.

Дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в силу ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, слід врахувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У п.1 частини першої статті 1 Закону України від 12.07.2001 року №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка, відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції) пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди, компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язанні з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, із встановлених судом обставин у даному провадженні, відбулася заміна кредитодавця - з ПАТ «Платинум Банк», який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_2 , яка не може надавати фінансові послуги, згідно з наведеними нормами права.

Відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Указана позиція відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, висловленій за результатами розгляду справ №909/968/16 від 11.09.2018 року та № 465/646/11 від 31.10.2018 року.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, дійшовши висновку про недійсність договору відступлення прав вимоги за спірними договорами, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 не сплатила на користь Банку, передбачену договором купівлі-продажу суму, що становить 635.777грн.

Таким чином ПАТ «Платинум Банк» фактично «подарував» ОСОБА_2 заставлену в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , оскільки представник цієї відповідачки у суді апеляційної інстанції не зміг підтвердити факт внесення нею плати на рахунок ПАТ «Платинум Банк», у зв`язку з чим, указані дії (бездіяльність) має ознаки кримінального правопорушення.

В частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачкою ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з того, що зазначені вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору переуступки прав вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк». А оскільки, позовні вимоги про визнання недійсним договору переуступки прав вимоги, як слідує з мотивувальної частини цього рішення, підлягають задоволенню, відповідно належить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 не потребують додаткового вирішення, оскільки указана квартира, з урахуванням вище викладеного, залишається у його власності, за яку позивач, в силу кредитного договору за №1.06080560 від 10.08.2006 року зобов`язаний погасити борг перед ПАТ «Платинум Банк».

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, лише в частині скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позову, а рішення в частині відмови у позові про визнання недійсними спірних кредитного та іпотечного договорів підлягає залишенню без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 року в частині відмови у позові про визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

визнати недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.03.2018 року за №118і, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я.Б. за реєстровим №340;

визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену 18.05.2018 року;

визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії КП «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте 23.05.2018 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді