Справа №485/1204/17
Провадження № 2-з/485/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

03 квітня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

установив:

В провадженні Снігурівського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №485/1204/17 провадження №2/485/8/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що 23 серпня 2012 року приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 був посвідчений заповіт ОСОБА_4, згідно з яким він заповів належне йому майно: житловий будинок №61 по вул.Плієва в м.Снігурівка Миколаївської області, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва та його обслуговування, доньці ОСОБА_2 02 липня 2016 року ОСОБА_4 помер. Позивач є сином спадкодавця, та вважає, що на час складання заповіту його батько не мав можливості усвідомлювати значення своїх дій, а тому просить визнати даний заповіт недійсним.

02 квітня 2019 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на спадкове майно, яка мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачу ОСОБА_2, яка прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину, що були видані на підставі оспорюваного заповіту, розпорядитися нерухомим майном на власний розсуд, що призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заяву розглянуто згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, без повідомлення учасників процесу.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3. ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд встановив, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб.

Керуючись ст.ст.150,153, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: житловий будинок загальною площею 71,3 кв.м, за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, м.Снігурівка, вул.Плієва І.О. генерала імені, №61, реєстраційний номер 257, номер запису про право власності 21082193; земельну ділянку площею 0,0666га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, м.Снігурівка, вул.Плієва І.О. генерала імені, №61, кадастровий номер :37:058:0014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 257, номер запису про право власності 21082828, та заборони їх відчуження.

Копії даної ухвали направити сторонам для відома та відповідним державним органам для виконання.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення ухвали 03.04.2019 року.

Суддя