ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/333/19 Справа № 206/382/17 Суддя у 1-й інстанції - Румянцева О.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про тлумачення умов договору та визнання права власності на будинок, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору та визнання права власності на будинок, мотивуючи його тим, що 11 жовтня 2003 року між ними було укладеного договір дарування одноквартирного будинку, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Коваленко С.В. за №8299, до умов якого ОСОБА_2 подарувала, а він прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Зазначав, що будинок складається з: житлового будинку - літ.А-1 житловою площею 34,9 кв.м.; гаража - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральня - літ.Д; сарая - літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння-І. Проте, другий абзац п.1 договору встановлює: «За заявою власника відчужується шляхом дарування в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор; 2 - кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 кв.м, житлова площа - 34,9 кв.м, тобто договір має нечітке формулювання його предмету, що може призвести до двоякого трактування предмету договору.

Вказував, що 26 грудня 2016 року він дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №77050292, що є власником одноквартирного будинку у АДРЕСА_1, що має такий технічний опис в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор, 2 - кухня, 3,4,5 - житлові кімнати.

Посилаючись на те, що договір може мати різне тлумачення, що призведе до порушення його прав, а тому просив суд ухвалити рішення, яким надати тлумачення п.1 договору дарування одноквартирного будинку від 11 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. за №8299, а саме розтлумачити, що за п.1 сторони мали волю на наступний зміст договору: «Дарувателька подарувала, а обдарований прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1. Одноквартирний будинок, що відчужується за цим договором, складається з житлового будинку - літ.А-1, житловою площею 34,9 (тридцять чотири цілих і дев'ять десятих) кв.м; гаража - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральня - літ.Д; сарая - літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння-І. У тому числі і в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор; 2 -кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 (сорок чотири цілих і шість десятих) кв.м; житлова площа - 34,9 (тридцять чотири цілих дев'ять десятих) кв.м», визнати за ним право власності на одноквартирний будинок у м.Дніпропетровську Океанський тупик, будинок 7, який складається з житлового одноквартирного будинку - літ.А-1, житловою площею 34,9 кв.м; гаража - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральня - літ.Д; сарая - літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння - І.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірний правочин може мате різне за значенням тлумачення, та не прийняв до уваги надані ним докази, наголошував на тому, що опис предмету спірного договору має різні формулювання.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рушення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що між сторонами по справі 11 жовтня 2003 року було укладено договір дарування одноквартирного будинку, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Коваленко С.В.

Відповідно до умов договору відповідач подарувала, а позивач прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно зазначеного договору будинок складається з: житлового будинку /шл.бетон/ літ.А-1, житловою площею 34,9 кв.м; гаража /шл.блок/ літ.Б; сараїв /цегла, шл/блок/ літ.В.Г; убиральні /дерево/ літ.Д; сарая /фанера/ літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння-І.

Відповідно до абзацу п.1 договору: «За заявою власника відчужується шляхом дарування в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор; 2 - кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 кв.м, житлова площа - 34,9 кв.м», т.ч. договір має нечітке формулювання його предмету, що призвело до двоякого трактування предмету договору.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №77050292 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником одноквартирного будинку у АДРЕСА_1, що має такий технічний опис в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор, 2- кухня, 3,4,5 - житлові кімнати (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі відсутній будь-який спір щодо тлумачення умов договору дарування нерухомого майна або права власності на це майно, та прийшов до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів не може погодиться з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі у зв'язку з наступним.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положенням ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Відповідно до ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Частиною 2 статті 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В матеріалах справи містяться нотаріально посвідчений договір дарування спірного домоволодіння (а.с.7).

З тексту договору вбачається, що дарувателька ОСОБА_2 подарувала, а обдарований ОСОБА_1 прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1, одноквартирний будинок, що відчужується за цим договором, складається з: житлового будинку - літ.А-1 житловою площею 34,9 кв.м; гаража - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральня - літ.Д; сарая - літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння-І.

За заявою власника відчужується шляхом дарування в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1- коридор; 2- кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 кв.м, житлова площа - 34,9 кв.м.

Тобто з тексту договору дійсно вбачається, що перша частина п.1 спірного договору дарування фактично має розбіжності з другою частиною цього ж договору.

З метою з'ясування обставин по даній справі колегією суддів було витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. належним чином завірені - договір дарування одноквартирного АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2003 року та документи (копії), на підставі яких був укладений спірний договір дарування.

З документів наданих нотаріусом вбачається, що дарувальниці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 1999 року належав жилий шлако-бетоний будинок А-1, житловою площею 34,9 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.188).

З копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належав одноквартирний будинок у АДРЕСА_1 (а.с.189,190).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку стосовно того, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 саме одноквартирний будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку - літ.А-1 житловою площею 34,9 кв.м; гаража - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральні - літ.Д; сарая - літ.Е; інші споруди НОМЕР_1-5; мостіння-І, у тому числі і у житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1- коридор; 2- кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 кв.м, житлова площа - 34,9 кв.м та вважає за необхідне розтлумачити п.1 спірного договору дарування саме таким чином.

Фактично даним об'єктом нерухомості є одноквартирний будинок, до складу якого входить квартира НОМЕР_1 загальною площею 44,6 кв.м та саме даний об'єкт було подаровано позивачу, а тому позов в частині тлумачення пункту 1 спірного договору дарування підлягають до задоволення.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6,9,12,18,19,57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права

З матеріалів справи вбачається, що за позивачем зареєстровано право власності на спірний будинок (а.с.8), жодним чином його права користування та розпорядження майном не порушуються, а тому вимоги про визнання права власності саме на підставі розтлумаченого пункту договору дарування до задоволення не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині тлумачення умов договору.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про тлумачення умов договору та визнання права власності на будинок задовольнити частково.

Надати тлумачення п.1 договору дарування одноквартирного будинку від 11 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. за №8299, а саме розтлумачити, що за п.1 сторони мали волю на наступний зміст договору:

"Дарувателька подарувала, а обдарований прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться в Дніпропетровській області АДРЕСА_1. Одноквартирний будинок, що відчужується за цим договором, складається з житлового будинку - літ.А-1, житловою площею 34,9 (тридцять чотири цілих і дев'ять десятих) кв.м; гаражу - літ.Б; сараїв - літ.В,Г; убиральні - літ.Д; сараю - літ.Е; інші споруди №1-5; мостіння-І. У тому числі і в житловому будинку літ.А-1 квартира НОМЕР_1, яка складається: 1 - коридор; 2-кухня; 3,4,5 - житлові кімнати. Загальна площа - 44,6 (сорок чотири цілих і шість десятих) кв.м; житлова площа - 34,9 (тридцять чотири цілих дев'ять десятих) кв.м».

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.