ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/8167/18

Номер провадження 22-ц/816/4976/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коломійця Дмитра Миколайовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року в складі судді Князєва В.Б., ухвалене у м. Суми Сумської області, повний текст якого складено 13 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 травня 2017 року перебуває у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . Після народження дитини відповідач уникає участі в її утриманні та вихованні.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 2500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а також 2500 грн щомісяця на своє утримання до досягнення дочкою трирічного віку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 06 липня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини - ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 06 липня 2018 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Коломієць Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочку у розмірі 1100 грн щомісяця до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача, відсутність у нього постійного місця роботи та стабільного заробітку, а також тієї обставини, що відповідач навчається на денному відділенні в КЗ СОР «Лебединський педагогічний коледж ім. А.С. Макаренка» на комерційній основі. ОСОБА_1 не навела достатнього обґрунтування необхідності стягнення утримання у розмірі по 2500 грн на місяць на себе та на дочку. Судом не з`ясована можливість сплати аліментів відповідачем у загальному розмірі 5000 грн щомісяця.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк ОСОБА_1 не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та виимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що з 19 травня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 01 лютого 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 106).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю.

ОСОБА_1 одержує допомогу при народженні дитини з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2020 року в розмірі 860 грн щомісяця (а.с. 10).

Встановлено, що починаючи з березня 2018 року ОСОБА_2 добровільно надсилав на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на утримання, проте, сторони не досягли остаточної згоди щодо його розміру.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, а також ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дочки у розмірі 2500 грн щомісячно та на утримання дружини у розмірі 2500 грн щомісячно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Встановлено, що дитина сторін проживає разом з матір`ю. Так як ОСОБА_2 є її батьком, на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.

З огляду на встановлені обставини та викладені положення закону, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, правильно визначив їх розмір у твердій грошовій сумі, при цьому врахував обов`язок відповідача брати участь в утриманні дочки, забезпечуючи найвищі інтереси дитини. Суд врахував вік, задовільний стан здоров`я відповідача, можливість власною працею забезпечувати належний рівень життя собі та дитині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів керувався виключно інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, останнім не надано.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідач навчається на денному відділенні в КЗ СОР «Лебединський педагогічний коледж ім. А.С. Макаренка» на комерційній основі, відхиляються апеляційним судом, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Посилання на відсутність постійної роботи у відповідача, висновків суду першої інстанції щодо утримання дитини також не спростовують, оскільки не можуть бути підставою для обмеження гарантованого права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.

Проте, з висновками суду першої інстанції щодо розміру аліментів на утримання ОСОБА_1 колегія суддів апеляційного суду не може погодитись в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладені положення закону та обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку.

Проте, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі, а саме 2500 грн щомісяця до досягнення дочкою трирічного віку, місцевий суд не врахував відсутність у матеріалах справи повних відомостей про майновий стан відповідача, достатніх для висновку про те, що він може виплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному розмірі, враховуючи щомісячні зобов`язання з утримання дочки.

За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині визначення розміру аліментів на дружину необхідно змінити на підставі п. п. 1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн на місяць до досягнення дочкою ОСОБА_3 трирічного віку.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коломійця Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року змінити в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утримання дружини.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 06 липня 2018 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

С.С. Ткачук