ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8022/19 Справа № 214/1190/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи :

позивач- ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс КР»,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження у м. Кривому Розі згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб апеляційну скаргу представника неповнолітнього позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду від 02 липня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 05 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс КР» (надалі ТОВ «Житлосервіс КР»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Саксаганської районної у місті ради від 15 березня 2006 року ОСОБА_1 призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , яка з 2006 року мешкає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 .

Неповнолітній на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . На момент оформлення права власності на квартиру за неповнолітньою ОСОБА_2 у квартирі була накопичена заборгованість за послуги з утримання будинку на території в сумі 2366,44 грн. На момент виникнення заборгованості неповнолітня не проживала, не користувалась послугами та не була власником житла. Через наявну заборгованість колишнього власника по оплаті за комунальні послуги неповнолітня дитина не може отримати субсидію, скористатися державними гарантіями для захисту своїх житлових прав, тому просить суд: зобов`язати ТОВ «Житлосервіс-КР» списати заборгованість на особовому рахунку за адресою АДРЕСА_2 за нараховані комунальні послуги з утримання будинку та території у сумі 2366,44 грн. Встановити юридичний факт відсутності заборгованості та послуг за утримання будинку та території у ОСОБА_2 перед ТОВ «Житлосервіс -КР» за адресою АДРЕСА_2 , а також визнати, що вищезазначена заборгованість нарахована без достатніх правових підстав.

Рішенням Саксаганського районного суду від 02 липня 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що неповнолітня не несе відповідальність за невиконання повнолітніми членами її сім`ї обов`язку по сплаті за комунальні послуги. Права неповнолітньої мають пріоритетне значення. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість обраного нею способу захисту, як списання заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Житлосервіс КР» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зауважили, що заборгованість за комунальні послуги нараховано не на певну особу, а на площу приміщень.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 4).

Згідно рішення виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 15.03.2005 року № 138/3 призначено ОСОБА_1 , 1958 року народження, опікуном малолітньої, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав матері дитини. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити належний рівень виховання і утримання малолітньої та її повноцінний соціально-правовий захист. Закріплено за малолітньою ОСОБА_2 житло за адресою: АДРЕСА_2 . ( а.с.5).

За результатами проведення конкурсу з визначення управителя будинку, споруди, або групи будинків в Саксаганському районі та на підставі укладеного договору з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради на надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі з 01.12.2014 року є управителем Саксаганського району м. Кривого Рогу та надавачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно повідомлення про надання субсидії, субсидію припинено з 01.01.2019 року із за не оплати послуг ( а.с.8).

Відповідно до інформації по особистому рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_3 , заборгованість за утримання будинку та території станом на 03.2019 року становить 2680,65 грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 розташована АДРЕСА_4 будинку АДРЕСА_3 ( а.с.46,54).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що до неповнолітньої ОСОБА_2 , яка отримала у спадок житлову квартиру, перейшов обов`язок сплатити борги за комунальні послуги спадкодавця. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту, як встановлення юридичного факту відсутності заборгованості, не передбачений діючим законодавством.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, вважає його вірним, обґрунтованим, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з належної сплати за наданні комунальні послуги до жилого приміщення, власником якого є неповнолітня, яка успадкувала квартиру разом із наявними на особистому рахунку боргами, які регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ч.1 ЦК України).

Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Факт наявності заборгованості на особовому рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , № НОМЕР_1 , яка належить на праві власності належить ОСОБА_2 , станом на 01 січня 2019 року становить 2366,44 грн., доведена матеріалами справи (а.с.9).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством не передбачено права списання заборгованості, що міститься на особових рахунках споживачів, тому відсутні підстави для задоволення позову шляхом встановлення факту відсутності заборгованості, яка фактично існує та не погашена.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім`я позивача спадкодавця ОСОБА_3 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Встановлення юридичного фату відсутності заборгованості за комунальні послуги, а також визнання заборгованості, яка міститься за особовим рахунком неправомірною, без достатніх підстав, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спадкоємець боржника має обов`язок погасити заборгованість за комунальні послуги в межах вартості успадкованого майна, а оскільки вона є неповнолітньою, тому має діяти в її інтересах опікун. Позивач у справі, як опікун має обов`язок, покладений на неї рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 15 березня 2006 року, щодо збереження житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , яке закріплене за ОСОБА_2 .

Згідно положення ст. 322 ЦК України власник несе тягар утримання майна, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, доводи апеляційної скарги позивача, з посиланням на положення ст.64 ЖК УРСР, що лише повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну відповідальність за оплату за користування житлом, не підлягають застосуванню, оскільки не регулюють спірні правовідносини.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що неповнолітня не має обов`язку відповідати за борги сторонніх осіб, є неприйнятними. Неповнолітня ОСОБА_2 , як спадкоємець після смерті дідуся ОСОБА_3 має обов`язок погасити боргові зобов`язання спадкодавця, колишнього власника, згідно положення ст.1282 ЦК України.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника неповнолітнього позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: