Справа № 761/8310/19
Провадження № 4-с/761/117/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі судового засідання Шлапаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової Анастасії Ігорівни, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаною скаргою та просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової А.І. від 13.02.2019 року по виконавчому провадженню №54772023, зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозову А.І. відновити виконавче провадження на виконання рішення Шевченківського районного суду від 26.04.2017 року за виконавчим листом №761/3823/17 від 30.05.2017 року та винести відповідну постанову.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва скаргу призначено до розгляду, у судове засідання викликано заявника, заінтересовану особу та державного виконавця.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, подала заяву, в якій просить розглядати скаргу без її присутності.

Головний державний виконавець та заінтересована особа до суду не прибули, причин неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, без фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року по справі №761/3823/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України та Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за віком відповідно до чинного законодавства, з 17.12.2015 р., та виплатити заборгованість.

Як свідчать матеріали справи, зазначене рішення суду набрало чинності.

На примусове виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року по справі №761/3823/17 видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання.

29.09.2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової А.І. відкрито виконавче провадження №54772023 від 29.09.2017 року та надано боржнику 10-денний строк для виконання рішення суду.

13.07.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління в м.Києві Лозовою А.І. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання у виконавчому провадженні №54772023 від 29.09.2017 року у зв`язку з поданням державним виконавцем до суду заяви про заміну сторонни виконавчого провадження її правонаступником.

13.02.2019 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління в м.Києві Лозова А.І. винесла дві постанови: про відновлення виконавчого провадження №54772023 від 29.09.2017 року та про закінчення виконавчого провадження №54772023 від 29.09.2017 року.

При цьому, як на підставу для закінчення вказаного виконавчого провадження, державний виконавець послалася на лист відповідача від 05.12.2017 року про те, що ним було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно з розпорядженням Центрального ОУПФУ м.Києва №852560 від 28.09.2017 року, що, на думку державного виконавця, підтверджує виконання рішення суду.

Постанова головного державного виконавця від 13.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження №54772023 була отримана представником заявника 20.02.2019 року, до суду ОСОБА_1 звернулася 25.02.2019 року, що підтверджено матеріалами справи.

10-денний строк звернення до суду заявником не пропущено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2018 році також зверталася до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення їй перерахунку пенсії з 17 грудня 2015 року, зобов`язати відповідача встановити їй з 01 січня 2016 року пенсію за віком в розмірі 3749,49 грн., зобов`язати відповідача виплатити заборгованість по пенсії в розмірі 15889,26 грн. за період з 17 грудня 2015 року по 01 лютого 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.10. 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2018 року, зазначено що підставами для відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів є доводи, викладені у даній постанові.

Відповідно до зазначеної постанови, з поданих до суду копій розпорядження відповідача від 02 лютого 2018 року №852560 та довідок №2 і №3 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 не вбачається, що відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у справі №761/3823/17, яка набрала законної сили 11 липня 2017 року.

Суд зазначає, що державним виконавцем не надано доказів на спростування факту невиконання ним постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року по справі №761/3823/17, а саме доказів здійснення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до чинного законодавства, з 17.12.2015 р., та виплати заборгованості.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Ч.ч. 2, 4 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Як зазначено вище, матеріали справи, які було досліджено під час розгляду скарги, не дають суду підстави вважати, що постанова суду, прийнята 24.10.2017 р. за результатами розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 , виконана належним чином.

З огляду на наведене, вимоги щодо визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової А.І. від 13.02.2019 року по виконавчому провадженню №54772023 підлягають до задоволення.

Вимоги про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження є передчасними з огляду на те, що на час їх заявлення державний виконавець не вчинив бездіяльності, оскільки оскаржувана постанова була чинною.

Відповідно до ч.1 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» покладає на державного виконавця обов`язок по відновленню виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення лише у разі скасування або визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження не відноситься до компетенції суду, а тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.19, 129 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.1, 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.370, 372 КАС України, ст. ст. 447 - 451 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової Анастасії Ігорівни, заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м.Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 13.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження №54772023.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя