ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2589/19 Справа № 191/2162/18 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року позивачі звернулися із позовом до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що згідно Рішення Виконавчого комітету Раївської сільської ради № 38 від 18.08.1993 р. "Про надання житлової площі" вирішено надати ордер на вселення громадянина ОСОБА_5 разом з сім'єю в квартиру АДРЕСА_1

З 18.08.1993 року ОСОБА_5 разом з родиною мешкав у вищезазначеній квартирі, ніс витрати по утриманню квартири, у вказаній квартирі проведений ремонт.

Офіційно сім'я зареєструвала своє місце проживання пізніше, а саме: ОСОБА_5, зареєстрований з 02.09.1997 року; ОСОБА_1 зареєстрована з 02.09.1997 року; ОСОБА_2 зареєстрована з 03.10.1983 року; ОСОБА_3 зареєстрований з 29.01.1996 року; ОСОБА_6 зареєстрований з 23.06.1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, дружина та діти постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується Довідкою № 420, виданою Раївською сільською радою від 17.04.2018 року.

Державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за вищезазначеною адресою у зв'язку з тим, що не надано документів, підтверджуючих право власності за померлим ОСОБА_5.

З 1993 року ОСОБА_5 разом з сім'єю набув право вселитись до квартири згідно Ордеру, заінвентаризував її, зареєстрував місце проживання, однак оформити право власності на вищезазначену квартиру не встиг, оскільки останнім часом дуже багато хворів, тому і помер в досить ранньому віці.

Позивачі продовжують проживати в цій квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіють цим майном більше десяти років. Постійно сплачують комунальні послуги та ніяких дій для приховування цього факту не здійснюють.

Враховуючи викладене, позивачі просили визнати за кожним із них право власності на ј частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року задоволено позовні вимоги позивачів та визнано за кожним право власності на ј частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачі фактично володіють спірною квартирою протягом 10 років, володіння є безперервним та відкритим, особи, які б претендували на спірну квартиру відсутні, а тому позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю є обґрунтованими та доведеними.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади с. Раївки. Крім того, апелянт зазначає, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Наявність у позивачів ордера на вселення до житлового приміщення виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. 344 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з факту обґрунтованості та доведеності того, що позивачі відкрито, безперервно володіють та користуються спірною квартирою протягом 10 років, осіб, які претендують на спірне майно - немає.

З вказаним висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно, роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Встановлено, що згідно Рішення Виконавчого комітету Раївської сільської ради № 38 від 18.08.1993 р. "Про надання житлової площі" вирішено надати ордер на вселення громадянина ОСОБА_5 разом з сім'єю в квартиру АДРЕСА_1

Вказаний факт виключає можливість застосування норми 344 ЦК України, оскільки спірна квартира надавалась ОСОБА_5 разом із його сім'ю (позивачами у справі) на підставі Ордеру, про що не заперечувалось позивачами, а навпаки ними підтверджено, а також вказана квартира належить територіальній громаді на праві комунальної власності.

Доводи позивачів про те, що вони більше 10 років користуються спірною квартирою, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не є підставою для набуття такого права за набувальною давність з наведених вище підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, колегією суддів скасовано оскаржуване рішення, то скасуванню підлягає й додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року, яким було вирішене питання щодо розподілу між сторонам судових витрат.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України із з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1057,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року та додаткове рішення від 21 грудня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 1057,20 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко