Справа № 364/174/19
Провадження № 2/364/130/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участі секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1

(ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, засоби зв'язку: № тел. НОМЕР_2)

представник позивача: ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3, поштова адреса: АДРЕСА_1, засоби зв'язку: № тел. НОМЕР_4, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_6 )

до ОСОБА_3,

( ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Володарським РВ ГУ МВС України в Київській області 30.07.2009 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2)

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад рік без поважних причин,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача 12.02.2019 року звернувся до суду із даною позовною заявою вказуючи, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. В названому житловому будинку зареєстрована ОСОБА_3. Відповідач в будинку не проживає, догляд за будинком не здійснює та комунальні платежі не проводить. Зазначений вище факт перешкоджає власнику житлового будинку належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому житловим будинком.

Представник позивача, посилаючись на викладені вище обставини та на ст. 47 Конституції України, ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 9, 64, 67, 71, 72, 156, 160, 163 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 30, 19, 28, 175, 177, 184 ЦПК України просить суд: визнати ОСОБА_3, такою що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

11.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.04.2019 року.

Представник позивача та позивач в підготовче судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. На адресу суду надійшла заява, якою представник позивача просить суд розгляд справи проводити за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити ( а.с.48).

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на офіційному веб - сайті Володарського районного суду Київської області. Відповідач надіслала на адресу суду заяву, якою просить суд розгляд справи провидити у її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі ( а.с. 46, 47).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі.

Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_2. Право власності позивача підтверджено свідоцтвом про право власності від 24.11.2004 року ( а.с.7), свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с.8), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5909493 від 17.12.2004 року Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації ( а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна ( а.с.40, 41) .

Згідно довідки Володарської селищної ради Київської області № 026-2 від 06.02.2019 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але фактично не проживає з 18.11.2016 року і по даний час ( а.с.36).

Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, мати певні пільги при оплаті комунальних послуг та ін.

Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ст. ст.379, 382 ЦК України.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням права володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34, 39 зазначеної постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави , визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 705,00 грн, в той час , як дана категорія справ обкладається судовим збором у розмірі 704,80 грн (а.с.1). Доказів понесення будь-яких судових витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі -704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 150, 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад рік без поважних причин,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Володарським РВ ГУ МВС України в Київській області 30.07.2009 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) такою, що втратила право на користування житлом , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Володарського районного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. Л. Моргун