Справа № 559/2882/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 )

до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 листопада 2018 року уклав із ОСОБА_2 договір позики, згідно з яким передав їй грошові кошти у сумі 200 доларів США та 3500 гривень терміном на 13 днів з момент у укладення догоовору та написання письмової розписки.

За користування коштами відповідачка зобов`язувалася сплатити йому додатково суму у 100 доларів США.

Крім того, в разі прострочки повернення даних коштів у визначений строк, відповідач зобов`язувалася сплатити позивачу 3% за кожен день прострочення.

08 грудня 2018 минув термін повернення боргу, проте відповідачка до данного часу борг так і не повернула.

Підтвердженням укладеного між ними договору позики є письмова розписка відповідачки, написана власноручно та підписана останньою.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті , сума,що підлягає сплаті у гривнях , визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом , або іншим нормативно-правовим актом.

Борг відповідачки становить 200 доларів США та 3500 гривень. Станом на 27 грудня 2018 р. офіційний курс долара , встановлено НБУ у сумі 27,455грн, що становить 5491 гривню.

Тобто борг відповідачки у гривнях складає (3500 грн. та 5491 грн.)- 8991 грн. Крім того, у відповідності до умов договору та укладеної розписки, ОСОБА_2 повинна сплатити одночасно з поверненням боргу ще 100 доларів США за користування коштами позивача, що у гривневому еквіваленті становить відповідно - 2745,5 гривень.

За кожен день прострочення повернення основного боргу, що складає 8991 гривню, відповідач зобов`язалась сплачувати по 3 % , що у грошовому виразі становить 269,73 грн.

На момент подачі позову відповідачка прострочила 20 днів, за що повинна сплатити кошти в сумі (20х 269,73 )-5394,6 грн.

Таким чином вся сума боргу відповідачки складає 17 131 гривню.

До суду позивач позивач подав заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з тим, що з часу подання ним позову минуло 10 місяців, тому сума боргу відповідачки складає: 8991 сума боргу за позикою, 2745,5 грн. - борг за користування коштами, 88201,71 грн.- 3% за кожен день прострочення зобов`язання та судові витрати по справі. Просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Клопотань чи заяв про відкладення справи слуханням до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до повного задоволення.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Частина 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як позовні вимоги позивача складають 28080 грн., що не перевищує суму 170000 грн.

Судом встановлено, що 26.11.2018 року ОСОБА_1 уклав договір позики з ОСОБА_2 , згідно з яким передав останній грошові кошти у сумі 200 доларів США та 3500 гривень, з умовою їх повернення протягом 13 днів з моменту укладення договору. Крім того, ОСОБА_2 зобов`язувалася сплатити ОСОБА_1 100 доларів США та 3% за кожен день прострочення боргу (а.с.9).

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Згідно з п. п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму

позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Нормою ч. 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч.2 статті 207 і ч.2 статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З урахуванням вищезазначених норм, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63 цс 13, з якої вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики, засвідчує факт передачі коштів позикодавцем ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 .

Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_2 від 26.11.2018 року (а.с.9), власноручне написання та підписання якої відповідачем не заперечується, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та його волевиявлення у встановлені терміни повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов`язань.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 26.11.2018 року вбачається, що при їх складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату їх складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути

позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України.

Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно витягу офіційний курс НБ України станом на 27.12.2018 року становив 27,455гривень за 100 доларів США, що становить 5491 гривню. Загальна сума боргу відповідачки становить 8991 грн ( 5491+ 3500). Крім того, 2745,5 гривень за користування кредитом, 88201,71 грн, що дорівнює 3% річних за прострочку повернення боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 998,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.192, 526, 533, 625, 1046,1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )про стягнення заборгованості за договором позики- задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) борг за договором позики (розпискою) в сумі 99938 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 21 коп, з яких: 8991 сума боргу за позикою, 2745,5 грн. - борг за користування коштами, 88201,71 грн.- 3% за кожен день прострочення зобов`язання .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя

АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського Апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: