Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/10072/15-ц

провадження № 61-18581ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області міністерства юстиції України Щербаков Юрій Сергійович,

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю. С. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивував тим, що на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 522/10072/15-ц виданий 12 серпня 2016 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2006 року № 206-РВР на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 358 516,45 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 25 березня 2016 року становить 9 411 830,89 грн.

Боржник ОСОБА_1 не з`явився 28 лютого 2019 року на прийом до приватного виконавця, рішення не виконав, декларацію не надав, будь-які дії спрямовані на його виконання не здійснив.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 травня 2012 року за реєстровим № 660, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 5013855 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0452 га, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :01:001:2795, яка розташована по АДРЕСА_1.

Зазначене майно не зареєстровано за боржником, в установленому законом порядку.

Посилаючись на вимоги статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» просив суд вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку № АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0452 га, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :01:001:2795, яка розташована по АДРЕСА_1 , що не зареєстрована за ним в установленому законом порядку. Просив слухати справу за його відсутності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області міністерства юстиції України Щербакова Ю. С. задоволено. Звернуто стягнення по виконавчому листу № 522/10072/15-ц, виданому 12 серпня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси, на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,0452 га, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :01:001:2795, яка розташована по АДРЕСА_1 , що не зареєстрована за ним в установленому законом порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права просить скасувати вказану постанову та залишити в силі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду електронною поштою надійшло клопотання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про залучення його до участі у справі як правонаступника стягувача - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Відповідно до частини другої статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно з пунктом 2 статті 183 ЦПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України передбачено, що суд встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті повертає її заявнику без розгляду.

Відповідно до частин першої, четвертої та восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 15.1 пункту 1 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Станом на час звернення з клопотанням Акціонерного товариства «Альфа-Банк» функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не розпочато, а тому клопотання слід повернути особі, яка його подала.

Водночас у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної постанови вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Як передбачено частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною першою статті 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду правильно виходив із того, що частина одинадцять статті 440 ЦПК України передбачає обов`язкову явку як державного так і приватного виконавця, тому клопотання приватного виконавця про розгляд справи за його відсутністю суперечить змісту зазначеного положення закону.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано врахував, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається в останню чергу.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом скасовано ухвалу суду першої інстанції з формальних підстав, зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновку апеляційного суду, оскільки процесуальнимзаконом визначений порядок для вчинення певних дій, який повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394, підпунктом 15 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про залучення до участі у справі правонаступника повернути без розгляду особі яка його подала.

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Щербакова Юрія Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик