Провадження № 2-о/369/266/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26.09.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Середенко Б.С.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувсь до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 2007 року. Проживали разом в будинку по АДРЕСА_1 . Мають спільну дитину ОСОБА_5 , 2013 року народження. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, до їх будинку приїхали батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вони почали перешкоджати побачення з сином та користування будинком, про що він неодноразово звертався до поліції з відповідними заявами. Тому він вимушено почав проживати окремо від родини. Його ж право користування житловим приміщенням підвтерджено судовими рішеннями.

Вказав, що у лютому, березні, квітні, травні, червні 2019 року на виконання рішення суду він приїждав до свого житла - будинку в с.Віта - Поштова, однак колишній тесть та теща, які проживають там, перешкодили йому, не впустили до приміщення. Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до нього застосовано економічне насильтво та фактично позбавлено його житла, на яке він має право за законом. Вважає, що вони є кривдниками та умисно вчиняють дії, які містять ознаки домашнього насильства по відношенню до нього - як до постраждалої особи.

Просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - кривдниками; внести ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства; внаслідок умисних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що мають ознаки економічного насильства по відношенню до ОСОБА_1 винести строком на 6 місяців обмежеувальний припис для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким: заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати у місті спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; обмежити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з постраждалим - ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наближатись на відстань 500 метрів до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якшо ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , переслідувати ОСОБА_1 та будь-яким способом спілкуватись з ним; заборонити особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби звязку особисто або через третіх осіб. Про видачу обмежувального припису повідомити Києво-Святошинський РВ УМВС України для взяття кривдників на профілактичний облік.

24 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вказали, що вони є тимчасово переміщеними особами, зареєстровані та проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок зареєстрований на праві власності за їх донькою. Вони проживають в будинку на законних підствах. ОСОБА_1 з 2013 року добровільно не проживав в будинку, тому вони не можуть вчинити відносно нього будь-якого домашнього насильства, він не є членом їх родини. Судові рішення щодо вселення ОСОБА_1 до спірного будинку були зупинені до розгляду касаційної скраги в той час, як останній приїздив до будинку. Зазначили також, що ОСОБА_1 вчиняв до їх доньки ОСОБА_4 , до них фізичне насильство. Вони звертались до правоохоронних органів щодо неправомірних дій та на даний час є кримінальне провадження. Вважали заяву необгрунтованою, тому просили відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав. Просив задоволити.

У судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозаписи, подані учасниками, що зберігаються в них на телефонах, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Судом установлено, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають неповнолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2017 року зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановлено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері ОСОБА_4 ; у подальшому: у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години.

За рішенням суду був виданий виконавчий лист та постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 26 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року визначено спосіб участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у спілкуванні та вихованні онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : один тиждень (сім календарних днів) на три місяці, за умови не порушення порядку дошкільного навчання, а в подальшому навчання у школі, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_4 нечинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у його вихованні, у визначений судом час.

При розгляді даних справ, судом встановлено, що між сторонами по справі склались вкрай напружені відносини, пов`язані як з поділом майна, користування спільним майном, так і прийняття батьком участі у вихованні та спілкуванні з спільним сином. Дані обставини також підтверджені наявними копіями зверненнями до поліції саме зі сторони заявників.

Також судами розглядались позовні вимоги ОСОБА_1 щодо користування будинком.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року визнано за ОСОБА_1 право на користування будинком за адресою АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_4 шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року та постановою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року рішення районного суду Київської області залишено без змін.

Пояснення заявника про нанесення фізичного та психологічного насилля, крім порушеного кримінального провадження, не містять причинно-наслідкового зв`язку, що саме діями заінтересованих осіб вони були завдані. Суд також вказує, що наявність конфліктних ситуацій пов`язане як діями ОСОБА_1 , так і вчинками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. На будь-яке мирне врегулювання спорів сторони не погоджуються, дій, що свідчили про намір примиритись не виявляють, а продовжують провокувати одне одного. Подані висновки поліції по зверненню заявникіа вказують на наявність між учасниками саме цивільно-правових відносин щодо користування будинком.

Щодо порушеного кримінального провадження щодо подій, які мали місце 25 червня 2017 року. На час розгляду заяви кримінальне провадження перебуває на розгляді в Києво-Святошинському районному суді. При розгляді даної справи до обвинуваченого ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід з визначенням місця перебування.

Подані матеріали не містять підтвердження того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вчинили щодо заявників будь-яке насильство, в тому числі ексономічне. Зареєстровані звернення не підтверджують даних обставин.

Інших доказів щодо чинення насилля суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування. Суд оцінює критично пояснення заявника та свідків без надання належних інних доказів. В цілому матерілаи справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вживають будь-яких дій щодо розшуку ОСОБА_9 , намагаються йому телефону ти, надсилають смс, або будь-яким іним чином переслідують заявника. Інших доказів на підтвердження цим обставинам суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування. Також судом враховується, що станом на дату звернення з даною заявою тривали судові спори щодо можливого користування будинком, зупинення дії судового рішення до перегляду його судом касаційної інстанції.

Не можуть братись до уваги посилання заявника щодо неможливості проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному будинку, оскільки їх донька ОСОБА_4 є власником даного будинку і саме як власник має повне право на розпорядження своїм майном, самостійно визначає осіб, яких зареєструвати, надати право проживання в даному будинку, відчужити на користь третіх осіб, тощо. І в даному випадку суд, не має прав обмежувати власника у його правах.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, заінтересованої особи свідчать про те, що між заявником з одного боку, а також її чоловіком з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки.

Враховуючи пояснення заявника, відповідно до яких його звернення з цією заявою пов`язане з бажанням вселитись у будинок, беручи до уваги вкрай негативні відносини між сторонами та те, що надані заявником докази не дають підстав дійти однозначного висновку про те, що кривдником у всіх ситуаціях, про які зазначив заявник, є саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд робить висновок про відсутність підстав для застосування заходу тимчасового обмеження до них у вигляді встановлення тимчасового обмеження на строк до 6 місяців.

Водночас заявникам необхідно роз`яснити, що вони не позбавлені права звернутись до суду з окремим цивільними позовами у порядку позовного провадження щодо вирішення цивільно-правових спорів.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 вересня 2019 року.

Суддя