Номер провадження 2/754/2039/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання - Гайворонського В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання відшкодувати шкоду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, про зобов'язання відшкодувати шкодута просив зобов'язати відповідача відшкодувати йому матеріальні збитки в сумі 6000,00 грн. на ремонт автомобіля (фара - 1500,00 грн., рихтовка - 1000,00 грн., покраска - 3500 грн.).

Ухвалою суду від 10.08.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху у звязку з наявністю недоліків, що позбавляло суд відкрити провадження у справі.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду позивачем 05.09.2018 року подано до суду позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої останній збільшив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача відшкодувати: матеріальні збитки в сумі 6000,00 грн. на ремонт автомобіля (фара - 1500,00 грн., рихтовка - 1000,00 грн., покраска - 3500,00 грн.) та моральні збитки в сумі 6000,00 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що 20.06.2018 року громадянин ОСОБА_3 рухаючись на автомобілі «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 на кругу проспекту Маяковського та вулиці Сабурова підрізав позивача з крайнього правого ряду, чим наніс пошкодження правого крила та фари. Згідно Постанови Деснянського районного суду від 24.07.2018 року вини позивача в порушенні ст. 124 КУпАП не було. Згідно Постанови Деснянського районного суду від 08.08.2018 року громадянин ОСОБА_3 визнаний винним у скоєні ДТП та нанесені позивачу матеріальних битків. Також невідомо з яких причин після розмови ОСОБА_3 з працівником поліції позивачу не надали тимчасового посвідчення водія. Крім того відповідач не проходив тест на алкоголь, а позивач в той же день проходив при свідках. Після ДТП позивач неодноразово їздив до Управління поліції шукаючи тимчасове посвідчення та весь цей час був без посвідчення ризикуючи, щоб не конфіскували автомобіль. Наразі позивачу в Управлінні поліції повернули його посвідчення водія.

Ухвалою від 07.09.2018 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Стороною відповідача використано право, передбачене ст. 178 ЦПК України на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до відзиву на позовну заяву датованого 30.01.2019 року відповідачем зазначено суду, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній відсутнє обґрунтування вимог щодо відшкодування бажаних сум збитків та шкоди, не зазначенні докази, що підтверджують конкретні суми потрачені на ремонт автомобіля. Враховуючи викладене, виходячи із змісту позовної заяви доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди у розмірі саме 6000,00 грн. взагалі не наводяться. Крім іншого позивачем не наведено та необґрунтовано належність права власності на пошкоджений автомобіль, яким він керував, не надано жодного документа підтверджуючого його особу, виходячи із чого не можливо встановити наявність у останнього необхідного кола повноважень на пред'явлення вказаної позовної заяви. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є не необґрунтованими, а позовна заява задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні позивач суду пояснив, що заявлений до суду позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Вказував на те, що автомобіль, яким він керував 20.06.2018 року на праві власності належить колишній невістці - ОСОБА_4 та наразі автомобіль знаходиться у неї в користуванні. Ремонт автомобіля особисто позивач не здійснював. Моральна шкода полягає в тому, що після розмови з відповідачем, працівник поліції при настанні ДТП вилучив у нього - позивача посвідчення водія, та він, у зв'язку з цим неодноразово їздив його шукати і тільки зараз йому було повернуте посвідчення. Крім того, він проходив тест на алкогольне сп'яніння при свідках, а відповідача при цьому не перевіряли. А відтак позивач вважає, що йому таким чином було спричинено з боку відповідача моральних страждань.

Представник відповідача - адвокат - ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення заявленого позивачем позову, у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Окрім того, вказував на те, що відповідач з момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Союз Авто», у зв'язку з чим він є неналежним відповідачем та саме дане підприємство і повинно було б відшкодовувати шкоду, завдану при ДТП, саме власнику транспортного засобу, а не позивачу. Жодних належних доказів того, що саме позивач є власником транспортного засобу, якому завдана шкода при ДТП матеріали справи не містять та позивачем в процесі розгляду справи не надано. Отже, оскільки позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, він є неналежним позивачем. Наголошував на тому, що цивільна відповідальність відповідача під час керування транспортним засобом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована та у відповідача був поліс страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, підприємство повідомило страхову компанію про настання страхового випадку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20.06.2018 року о 10 год. 40 хв. в м. Києві на перехресті пр. Маяковського та вул. Сабурова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Богдан», А09201 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП в зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с.14, - зворот).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія транспортного засобу «Богдан», А09201 державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_3 (а.с.15), цивільно-правова відповідальність якого на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ЗАТ «СК «Провідна», згідно страхового полісу №АК/8431016 виданого 31.05.2018 року, про що зазначено в карточці №66 дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) та в інформаційному листі про дії Страхувальника - ТОВ «Союз Авто» по ОСЦПВ, ДСЦВ при врегулюванні страхового випадку.

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи.

Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП власнику автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_5 були завдані механічні пошкодження.

При цьому, відповідно до Звіту №04364 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті пошкодження транспортного засобу в ДТП складає 6559,56 грн.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З матеріалів справи убачається, що позивачем ні при зверненні до суду з позовом, ні в процесі розгляду справи не наведено та не обґрунтовано належність права власності на пошкоджений автомобіль, яким він керував, не надано жодного документу, який би свідчив про право позивача на користування цим майном на достатній правовій підставі та документу, який би свідчив про його повноваження щодо пред'явлення вказаного позову від імені власника пошкодженого автомобіля. Крім того, позивачем особисто з даного приводу було надано пояснення, що власниці транспортного засобу після ДТП автомобіль забрала та наразі він перебуває за межами міста Києва, за місцем проживання власниці, яка від спілкування уникає.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 у даному випадку є неналежним позивачем у даній справі.

Що стосується позовних вимогпозивач про відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000, 00 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 95 ЦПК письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн., пов'язану із тим, що внаслідок ДТП у нього працівником поліції було вилучено посвідчення водія та він був вимушений шукати його та їздити до Управління поліції. Разом з тим доказів на підтвердження таких обставин суду не надано. Усі доводи про які зазначає позивач ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди обмежуються загальними фразами властивими для обґрунтування вимог щодо моральної шкоди, проте при визначенні чи була дійсно спричинена така шкода особі та її розміру необхідно також подавати докази та вказувати на конкретні обставини. Зокрема, ОСОБА_1 також не надав доказів на підтвердження користування автомобілем без посвідчення водія, що викликало на його думку ризики його конфіскації, які мали місце під час використання автомобіля, що порушило його звичайний спосіб життя. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що саме з вини відповідача, він проходив тест на алкогольне сп'яніння при свідках після ДТП, а відповідача при цьому не перевіряли, чим йому було завдано моральних страждань.

Таким чином, суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений до суду позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 95, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 395, 396, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання відшкодувати шкоду- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду складено 01.04.2019 року.

Суддя: