Єдиний унікальний номер судової справи 486/121/14-ц
Номер провадження 22-ц/812/648/19 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

04 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

з секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ухвалене під головуванням судді Савіна О.І., в приміщенні того ж суду 20 квітня 2015 року о 16 годині 23 хвилині, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установила:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія і КО» (далі - ТОВ «Надія і КО»), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №CM-SME402/53/2008, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 605 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 5.0% річних + FIDR, з остаточним терміном повернення кредиту 23 березня 2023 року.

Додатковими договорами №1 від 09 лютого 2009 року, № 3 від 11 липня 2011 року та №4 від 12 березня 2012 року, укладеними між ОСОБА_3 та позивачем, вносилися зміни до кредитного договору.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та Акціонерним товариством закритого типу «Надія» (далі - АТЗТ «Надія»), правонаступником якого є ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, до яких в подальшому були внесені зміни відповідно до змін, внесених до кредитного договору №CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року, які зобов'язалися відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 14 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092 грн. 83 коп., яка складається з: 524 751,63 доларів США, що еквівалентно 4 194 339 грн. 77 коп. - залишок за кредитом та 72 032,16 доларів США, що еквівалентно 575 753 грн. 05 коп. проценти за користування кредитом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3, ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку кредитну заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092 грн. 83 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року в розмірі 596 783,79 доларів США, що станом на 14 жовтня 2013 року еквівалентно 4 770 092 грн. 83 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, тому у позивача виникло право на її дострокове стягнення з позичальника та поручителів в солідарному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором та недотримані умови кредитного договору щодо дострокового повернення кредиту на вимогу, оскільки письмову вимогу банку позичальник не отримав. Крім того, судом проігноровані клопотання про забезпечення доказів та витребування у банку виписок бухгалтерського обліку по кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Надія і КО» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі (том 2 а.с. 220-222).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 3 а.с. 42-45).

У частині закриття провадження в частині вимог ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Надія і КО» рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2016 року до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (том 3 а.с. 175).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник порушив кредитні зобов'язання, допустив заборгованість за кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року, тому у позивача виникло право на її дострокове стягнення, як з позичальника, так з поручителів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належної йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № CM-SME402/53/2008, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 605 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 5% річних + FIDR на строк до 23 березня 2023 року.

П 1.11 цього договору передбачено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та умовах встановлених цим договором.

Додатковими договорами від 09 лютого 2009 року, від 11 липня 2011 року та від 12 березня 2012 року, укладеними між ОСОБА_3 та позивачем, вносилися зміни до кредитного договору.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та Акціонерним товариством закритого типу «Надія» (далі - АТЗТ «Надія»), правонаступником якого є ТОВ «Надія і КО», ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язалися відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов'язань. До зазначених договорів поруки 11 липня 2011 року та 12 березня 2012 року були внесені зміни відповідно до змін, внесених до кредитного договору №CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 14 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 596 783,79 доларів США, що еквівалентно 4 770 092 грн. 83 коп., яка складається із залишку за кредитом у розмірі 524 751,63 доларів США, що еквівалентно 4 194 339 грн. 77 коп., та відсотків за користування кредитом у розмірі 72 032,16 доларів США, що еквівалентно 575 753 грн. 05 коп.

Висновком судово-економічної експертизи № 24102/18-72/5268/19-72 від 26 лютого 2019 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_3 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами Кредитного договору від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

Фінансові порушення АТ «ОТП Банк» при розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008, у тому числі при нарахуванні процентів, допущені не були.

Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором (том 4 а.с. 167-179).

Отже, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, правильно вважав, що між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитним договір, що свідчить про наявність між вказаними сторонами кредитних правовідносин, а тому виходячи із факту порушення позичальником зобов'язань по обумовленому договору, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому посилання апелянта на не доведення розміру заборгованості, зокрема в частині нарахування відсотків не заслуговують на увагу.

Так, як вбачається із п.3 частини №1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 5% річних + FIDR).

FIDR - це процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Залежно від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також у приміщенні банку (як головному офісі, так і в інших установах) на інформативних стендах.

Відповідно до п.п.1.4.1.3 п.1.4 частини № 2 кредитного договору плаваюча процентна ставка за кредитом підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору, якщо інше непередбачено цим договором.

Згідно з п.п.1.4.1.3.1 п.1.4 частини №2 кредитного договору плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає корегуванню після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору.

Підпунктом 1.4.1.3.2 п.1.4.1.3 частини № 2 кредитного договору визначено, що плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. Із зазначених дат проценти нараховуються виходячи зі ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Відповідно до застереження, викладеного після п.п.1.4.1.7.3 частини № 2 кредитного договору, підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4 (з підпунктами) цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку.

За такого, сторони кредитного договору узгодили вид процентної ставки за кредитним договором, те, що її складовою є FIDR, а також значення «FIDR» та порядок його розрахунку, що відповідає ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України.

Крім того, своїм підписом сторони кредитного договору погодили графік повернення кредиту та сплати процентів, який є додатком 1 до кредитного договору.

На вимогу апеляційного суду позивачем було надано довідку щодо розміру показника FIDR та довідку щодо розміру заборгованості за кредитним договором (том 2 а.с.147-149, 213).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції була призначена судово-економічна експертиза з метою встановлення розміру заборгованості за кредитним договором, за висновком якої експертом встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_3 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ОТП Банк» відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами Кредитного договору від 24 березня 2008 року № CM-SME402/53/2008 та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

Оцінивши вищевказані докази за правилами ст. 89 ЦПК України, колегія суддів не знайшла жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про їх неправильність чи суперечливість іншим матеріалам справи, а тому вважає, що вони є належними та допустимими доказами у справі.

Будь-яких інших доказів (експертних висновків), які б свідчили про інший розмір заборгованості за кредитним договором, ніж яка встановлена банком, суду не надано.

Крім того, не ґрунтується на положеннях кредитного договору посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на той факт, що у банка, на час звернення до суду, не виникло право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, оскільки відповідачі не отримували вимоги банку про дострокове повернення коштів, з огляду на наступне.

Згідно з п.п.1.9.1 п.1.9 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної плати за кредит. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги (том 1 а.с. 6-14).

У п.п.2.1.3.2 п.2.1.3 додаткового договору № 4 від 12 березня 2012 року до кредитного договору визначено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов'язань у повному обсязі. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Відповідно до застереження до вказаного пункту договору для цілей відправки вимоги за допомогою засобів поштового зв'язку, сторони дійшли згоди, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначену у кредитному договорі, чи неотримання позичальником листа з вимогою, з будь-яких причин, зокрема ухилення позичальника від належного отримання вимоги, з інших причин тощо, вимога вважається отриманою позичальником на 7 календарний день з дати відправки вимоги. Виконання боргових зобов'язань в цілому, у випадку неотримання позичальником вимоги, повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з моменту, коли вимога вважається отриманою (том 1 а.с. 31-34).

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» направляло на адреси позичальника та поручителів вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплати відсотків (том 1, а.с. 67-74). Проте у матеріалах справи відсутні докази їх отримання.

За таких обставин, з урахуванням застереження до п.п.2.1.3.2 п.2.1.3 додаткового договору від 12 березня 2012 року, письмова вимога від 18 жовтня 2013 року вважається отриманою 25 жовтня 2013 року, а виконання основного зобов'язання позичальником повинно бути проведено протягом 60 календарних днів з цієї дати.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України (в редакції на час виникнення та існування спірних правовідносин) та умовами договорів поруки, оскільки як видно із матеріалів справи, зобов'язання забезпечувалося поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки.

У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, у суду першої інстанції не було підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості.

Крім того, частина четверта статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення та існування спірних правовідносин) передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Пунктами 3.1, 3.2 договорів поруки від 24 березня 2008 року, окремо укладених між поручителями та банком, визначено, що поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання досудової вимоги.

Встановлено, що позичальник з 04 березня 2013 року припинив вносити щомісячні платежі.

Досудову вимогу, в якій банк вимагав згідно пункту 2.1.3.2 додаткового договору № 4 від 12 березня 2012 року до кредитного договору достроково сплатити заборгованість у сумі 596 783, 79 доларів США, на адресу позичальника було направлено 18 жовтня 2013 року.

Вказаною вимогою боржника було зобов'язано достроково (протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги) виконати зобов'язання по сплаті коштів у повному обсязі. Дані про отримання поштової кореспонденції з вказаною вимогою матеріали справи не містять.

Поручителям досудові вимоги направлено 18 жовтня 2013 року. У вказаних вимогах банк вимагав від поручителів окремо від кожного дострокового погашення заборгованості.

Пунктом 3.4 договорів поруки, укладених між поручителями та банком, визначено, що вимога банку про дострокове виконання зобов'язань вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною у цьому договорі.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від цієї дати.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Як встановлено з позовом до суду позивач звернувся 20 січня 2014 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ПАТ «ОТП» до поручителів у частині періодичних платежів до 20 липня 2013 року не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги пред'явлені банком до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку їх сплати, а тому, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука у цій частині є припиненою.

За такого, з поручителів у солідарному порядку з боржником підлягає стягненню заборгованість, що утворилась з 20 липня 2013 року по 14 жовтня 2013 року (дата розрахунку заборгованості) у розмірі 519 261, 06 доларів США, з якої:

-503 444, 51 доларів США, залишок заборгованості за кредитом;

--15 816, 55 доларів США, за несплаченими відсотками за користування кредитом (503 444, 51 доларів США (тіло кредиту) х 13% / 360 = 181, 799406 доларів США; 181, 799406 доларів США х 87 (днів прострочення) = 15 816, 55 доларів США).

Інша частина заборгованості за кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року у загальній сумі 77 522 долара США 73 цента, з якої: 21 307, 12 доларів США заборгованості за кредитом та 56 215, 61 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом, підлягає стягненню з позичальника.

При цьому колегія суддів вважає, що стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами з огляду на умови п. 1.11.1 кредитного договору повинні здійснюватися у валюті кредиту, а саме доларах США.

В силу частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги, у зв'язку з тим, оскаржуване рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_3 у розмірі 913 грн. 50 коп., що відповідає 100 % задоволених позовних вимог, а з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 794 грн. 75 коп., що відповідає 87 % задоволених позовних вимог, з кожного.

За встановлених обставин, судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на проведення експертизи сплачені ОСОБА_3 не підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково (залишити без задоволення).

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким названі позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 (зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код платника податків згідно з ), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року у загальній сумі 519 261 (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят один) долар США 06 центів, з якої: 503 444, 51 доларів США залишок заборгованості за кредитом та 15 816, 55 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 (зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код платника податків згідно з ), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року у загальній сумі 519 261(п'ятсот дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят один) долар США 06 центів, з якої: 503 444, 51 доларів США залишок заборгованості за кредитом та 15 816, 55 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код платника податків згідно з ), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором №CM-SME402/53/2008 від 24 березня 2008 року у загальній сумі 77 522 (сімдесят сім тисяч п'ятсот двадцять два) долара США 73 цента, з якої: 21 307, 12 доларів США залишок заборгованості за кредитом та 56 215, 61 доларів США - за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код платника податків згідно з ), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», судовий збір у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», судовий збір у розмірі 794 (сімсот дев'яносто чотири) грн. 75 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.