Справа № 453/753/18
№ провадження 2/453/26/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 квітня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на їх користь по 200 000 грн. кожному моральну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 21.06.2018 року (головуючий суддя Ясінський Ю.Є.) вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 21.06.2018 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) вказаний позов прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічних повноважень судді Ясінського Ю.Є.. Розгляд справи, з урахуванням ухвали від 13.11.2018 року, ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою про залучення до участі у справі співвідповідача від 13.02.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, залучено як співвідповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_5, розгляд справи відкладено на іншу дату та час для вручення копії даної ухвали співвідповідачеві, розяснено його право на подання клопотання про розгляд справи спочатку.

Ухвалою про розгляд справи спочатку від 05.03.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, повторно розпочавши розгляд справи по суті.

Розгляд справи по суті відбувся 01.04.2019 року, без учасників справи.

Позов обґрунтовано тим, 10.11.2015 року на автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп на ділянці у районі 635 км+160 м, водій ОСОБА_4, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6. Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з довідкою про склад сімї вих. № 536 від 05.03.2018 року, ОСОБА_6 до дня смерті 10.11.2015 року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, хоч не був зареєстрований. Трагічна смерть чоловіка вплинула на життя позивача та її дітей, а після смерті чоловіка обовязки щодо підтримки та забезпечення дітей лягли на плечі позивача. Величезним стресом та шоком стала смерть батька для малолітніх дітей, тяжкі наслідки втрати найріднішої людини будуть супроводжувати доньок впродовж всього життя. Позивач зазначає, що сума коштів у розмірі 200 000 грн. для кожного із позивачів буде достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань у звязку із смертю ОСОБА_6. Відтак, посилаючись на положення ст. ст. 23, 1167-1168, 1187 ЦК України, позивач була змушена звертатися до суду із даним позовом.

Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що підтверджується розпискою про отримання повідомлення про виклик до суду на 01.04.2019 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву вх. № 1454 від 28.03.2019 року, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав та розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився.

Представник відповідач ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоч була належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що розпискою про отримання повідомлення про виклик до суду на 01.04.2019 року. Разом з тим, представник відповідача подав суду клопотання вх. № ЕП-01.04.2019 року, в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку з його участю у виборчому процесі.

Відповідач ОСОБА_4 в особі належно уповноваженого представника ОСОБА_7 21.12.2018 року подав відзив на позов, в якому зазначає, що подана позовна заява є необгрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Матеріалами досудового розслідування встановлено, що позивач ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_6 розірвали шлюб у 2013 році. Позивач виїжджала на роботу закордон, а загиблий після розірвання шлюбу проживав окремо. Стверджує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не вели спільного господарства, не були сімєю і моральна шкода у цій частині є необгрунтованою і не підлягає до задоволення. Окрім того, зазначає, що з 01.08.2015 року по 01.05.2016 року відповідач перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5, транспортний засіб був застрахований. З врахуванням того, що заявлена позивачем до стягнення сума є необгрунтованою і явно несправедливою для його довірителя, враховуючи існуючу судову практику з вказаного приводу, просить у позові до нього відмовити, так як вважає, що усі заподіяні збитки, у тому числі й моральну шкоду, слід стягувати з роботодавця.

Відповідач ФОП ОСОБА_5 у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 14.02.2019 року. Відповідач ФОП ОСОБА_5 в особі належно уповноваженого представника адвоката ОСОБА_8 29.03.2019 року за вх. № № ЕП-181 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю такого в іншому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_5 в особі належно уповноваженого представника адвоката ОСОБА_8 26.03.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 10.11.2015 року на автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп на ділянці у районі 635 км+160 м, водій ОСОБА_4, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід загинув на місці. За фактом такої події було відкрите кримінальне провадження № 0002016 від 11.11.2015 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. У ході досудового розслідування проведено судово-автотехнічну (ситуативну) експертизу № 1718 від 24.06.2016 року, згідно якої при заданих технічних даних водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода шляхом своєчасного екстренного гальмування. 08.07.2016 року кримінальне провадження № 0002016 від 11.11.2015 року, закрите у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали неправомірні дії зі сторони пішохода ОСОБА_6, а саме порушення ним п. п. 1.5, 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України. Дані порушення виразились у тому, що пішохід ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухався по проїзній частині дороги траси Київ-Чоп поза населеним пунктом, при цьому його видимість була обмежена темною порою доби та відсутністю зовнішнього освітлення, він не впевнився у відсутності небезпеки для себе, такими своїми діями пішохід створив аварійну ситуацію водію автомобіля тягача «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4, який був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування. Також зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не додано обгрунтування завданої моральної шкоди, із загиблим позивач розлучена з 2013 року, а, відтак, просить на підставі ст. 1193 ЦК України у позові відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги передбачені чинним ЦПК України строки розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також заяву позивача про проведення розгляду справи по суті без її участі, ухваливши при цьому про відмову у задоволенні клопотань представників обох відповідачів про відкладення судового розгляду справи по суті та проведення такого розгляду справи по суті у відсутності учасників справи, розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру на належне відшкодування заподіяної моральної шкоди, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 10.11.2015 року на автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп на ділянці у районі 635 км+160 м, водій ОСОБА_4 під час виконання трудових обовязків, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, внаслідок чого останній загинув на місці пригоди. За фактом такої дорожньо-транспортної пригоди 11.11.2015 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002016.

Встановлено і те, що 08.07.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002016, закрите у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, слідчий виходив з того, що під час дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6. У той-же час, пішохід ОСОБА_6 порушував вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки рухався по проїзній частині дороги траси Київ-Чоп поза населеним пунктом, його видимість була обмежена темною порою доби за відсутністю зовнішнього освітлення, чим пішохід ОСОБА_6 створив аварійну ситуацію водію ОСОБА_4 та унеможливив уникнути зіткнення.

Як вбачається з копії трудової книжки відповідача ОСОБА_4, зокрема запису № 16 від 01.08.2015 року, він прийнятий на роботу водієм до ФОП ОСОБА_5. Як підставу внесення запису № 16 зазначено наказ № 0045 від 31.07.2015 року.

Таким чином, на момент дорожньо-транспортної пригоди (10.11.2015 року) відповідач ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки, будучи водієм автопоїзда у складі сідлового тягача «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2. Відповідач ОСОБА_4 був звільнений з роботи за власним бажанням лише 31.05.2016 року.

Отже, дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача ОСОБА_4 як водія та ОСОБА_6 як пішохода, відбулось під час виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх трудових обов'язків, будучи працівником ФОП ОСОБА_5.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно розяснень, котрі містяться у п. п. 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, або якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Згідно ст. ст. 1193, 1194 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини), розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки, загиблий ОСОБА_6 отримав вищезазначені тілесні ушкодження внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що в силу ст. 1187 ЦК України, на ФОП ОСОБА_5, як власника транспортного засобу марки «Вольво ФН 4 Х 2», д.н.з. НОМЕР_1, та напівпричіпа «Когель СН 24», д.н.з. НОМЕР_2,а також в силу ст. 1172 ЦК України, як роботодавця водія ОСОБА_4, покладено обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу, незалежно від вини водія, якщо її розмір є більшим, ніж страхова виплата. При цьому, суд приймає до уваги аргументи сторони відповідача ФОП ОСОБА_5 про те, що шкода потерпілому завдана у зв'язку з порушенням ним правил дорожнього руху, тобто через грубу необережність потерпілого.

Таким чином, шкода, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_4, який на відповідній правовій підставі під час виконання своїх трудових обов'язків керував транспортним засобом, котрий перебував у власності роботодавця ФОП ОСОБА_5, мала б відшкодовуватися у межах доведених позовних вимог саме власником цього джерела підвищеної небезпеки, тобто ФОП ОСОБА_5.

Відтак, відповідач ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у справі, а тому відсутні законні підстави для покладення на останнього відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10.11.2015 року.

Як уже йшлося вище, статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, формування змісту та обсягу позовних вимог, є виключно диспозитивним правом позивача.

Однак, позивач та її представник позовні вимоги, з врахуванням ухвали суду про залучення до участі у справі співвідповідача від 13.02.2019 року у даній справі, їх не уточнили, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду про залучення до участі у справі співвідповідача ФОП ОСОБА_5 від 13.02.2019 року та розяснення безпосередньо позивачу такого права у судовому засіданні зазначеного числа, а позивач у подальшому подала заяву про розгляд справи по суті без її участі за наявними у справі матеріалами, не маючи наміру таким чином наміру уточнювати позовні вимоги.

Враховуючи, що позивач просила стягнути усю суму на відшкодування заподіяної їй та її двом малолітнім дітям моральної шкоди виключно з відповідача ОСОБА_4, який, при встановлених судом обставинах, не має відповідати за предявленими позовними вимогами, то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд наголошує, що у випадку доведеності заподіяної позивачу та її малолітнім дітям моральної шкоди, розмір такої, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, має стягуватися з ФОП ОСОБА_5, і тоу разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування).

Однак, оскільки позивач так і не предявила у спосіб подання заяви у порядку, визначеному ч. 2 ст. 49 ЦПК України, про збільшення позовних вимог, як і не клопотала про залучення до участі у даній справі страхової компанії, то про стягнення з ФОП ОСОБА_5 будь-якої суми на відшкодування спричиненої їй та її малолітнім дітям моральної шкоди, суд не має права ухвалити рішення за власною ініціативою, оскільки такі дії суду будуть суперечити встановленому статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності і призведуть до прямого порушення прав ФОП ОСОБА_5. Крім того, сторонами не надано і судовим розглядом справи не здобуто доказів виплати страхового відшкодування позивачу, а відтак, за відсутності інформації про страховика та проведені ним виплати, суд позбавлений можливості визначити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд також критично оцінює покликання позивача на те, що їй завдана моральна шкода передчасною смертю чоловіка ОСОБА_6, адже шлюб між позивачем та загиблим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 було розірвано задовго до його смерті, зокрема заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.08.2013 року у справі № 453/757/13-ц, провадження № 2/453/327/13, яке набрало законної сили 23.09.2013 року. При цьому, рішення суду про встановлення факту проживання позивача та ОСОБА_6 після розірвання їх шлюбу однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у матеріалах справи відсутнє, у звязку з чим позивачем не спростовані доводи обох відповідачів, наведені у поданих суду відзивах на позовну заяву, з приводу відсутності обґрунтування завданої їй моральної шкоди саме як дружині.

За таких встановлених судом обставин, підстав для задоволення позову суд не має та вважає за необхідне у такому відмовити повністю.

При цьому, суд роз'яснює позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутися за захистом своїх порушених прав чи порушених прав своїх дітей на відшкодування моральної шкоди з належним позовом у загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України, подавши позов із предявленими вимогами до ФОП ОСОБА_5, із обовязковим зазначенням обсягу підтриманих позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 12-13, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82613, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстроване місце проживання: 81792, Львівська область, Жидачівський район, с. Монастирець, вул. Шевченка, буд. 33; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; зареєстроване місце проживання: 90132, Закарпатська область, Іршавський район, с. Білки, вул. М. Горзова, буд. 39; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 03 квітня 2019 року.