Справа № 303/6393/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/6393/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 січня 2019 року, повний текст якого складений 3 січня 2019 року, головуюча суддя Курах Л.В., -

встановив:

ОСОБА_2 18.10.2018 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів мотивуючи наступним.

Сторони з 11.10.1997 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Виконавчому комітеті Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 17, у якому народилися дві доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Донька ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання в Ужгородському національному університеті.

Позивач бажає розірвати шлюб із відповідачем, оскільки у сторін різні погляди на вирішення соціально-побутових питань. Відповідач дозволяє собі принижувати позивача у присутності дітей, нецензурно лається, застосовував до позивача фізичну силу, через що надавалася медична допомога і позивач звертався до органів поліції. Крім того, у відповідача є інша жінка, з якою він підтримує стосунки. Отже, збереження шлюбу неможливе і його слід розірвати.

Діти проживають із позивачем, перебувають на його утриманні. Старшій доньці постійно потрібні кошти для оренди житла та проживання в м. Ужгороді. Молодша донька відвідує дитсадок.

Матеріальне утриманні дітей є обов'язком батьків, діти мають право на належний рівень життя, який би забезпечував їх фізичний і духовний розвиток. Тим часом, відповідач про дітей не дбає та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, хоча працездатний, офіційно працює в Республіці Польща, отримує зарплату приблизно 1000,00 євро на місяць.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, позивач ОСОБА_2 просила:

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3, зареєстрований 11.10.1997 у Виконавчому комітеті Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 17;

після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «ОСОБА_2»;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення старшою донькою вищого навчального закладу або виповнення 23-х років.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03.01.2019 позов задоволено, вирішено:

шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.10.1997 у Виконавчому комітеті Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом № 17, розірвати;

після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «ОСОБА_2»;

стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1:

аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 18.10.2018 і до досягнення повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;

аліменти на період навчання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 15.11.2018 і до закінчення навчання, тобто, до 30.06.2020 року;

стягнуто з ОСОБА_3: на користь ОСОБА_2 704,80 грн судового збору; судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в частині стягнення аліментів із таких мотивів.

Про розгляд справи відповідач дізнався від позивача лише 02.01.2019, а 03.01.2019 позивач у приміщенні суду пояснив, що розглядатиметься справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання молодшої доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину. Про стягнення аліментів на утримання старшої доньки взагалі не йшлося. Матеріалів позову відповідач не мав. Проти розірвання шлюбу і стягнення цих аліментів відповідач не заперечував, тому подав заяву про визнання позову. Секретар судового засідання запропонував йому прийти за рішенням суду наступного дня. 04.01.2019 відповідач довідався про дійсний зміст рішення суду, висловив своє здивування, після чого секретар під розпис на обкладинці справи вручив йому копію позовної заяви з додатками. Таким чином, на час розгляду справи відповідач не був обізнаний з позовною заявою чи іншими матеріалами справи, суд йому позовні вимоги не повідомив, права не роз'яснив, відповідні документи не вручив.

Не заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач заперечує щодо мотивів, наведених для цього позивачем. Так, відповідач не лаявся, не застосовував фізичного насильства до дружити. Навпаки, позивач не дає можливості відповідачу бачитися з молодшою донькою, влаштовує скандали, викликає працівників поліції тощо. Тому, не бажаючи ще одного конфлікту, відповідач і погодився на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання молодшої доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину.

Позивач не утримує дітей, а перебував на повному утриманні відповідача, який мав добрі заробітки до осені минулого року, але потім втратив роботу і доходи значно зменшилися. Проте, і після цього відповідач забезпечує молодшу дитину всім необхідним. Поряд із цим, висновок суду про відсутність на утриманні відповідача непрацездатних осіб необґрунтований, оскільки на утриманні відповідача перебувають батьки-пенсіонери, причому батько є інвалідом третьої групи, а також брат, який є інвалідом другої групи. Усі вони проживають разом і потребують матеріальної допомоги. Тому аліменти в розмірі 3000,00 грн на молодшу дитину є завеликими.

Старша донька відмовилася від допомоги відповідача і поряд із навчанням в УжНУ працює у фірмі «Attract Group», де добре заробляє, тому не потребує аліментів. Із відповідним позовом вона не зверталася. Крім того, відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання старшої доньки.

Відповідач просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, а на утримання доньки ОСОБА_5 стягнути аліменти в розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, про повне визнання позову відповідачем, про необхідність надання утримання старшій доньці, яка навчається, не працює та проходить лікування у реабілітолога. Посилається також на достатні заробітки відповідача та на необґрунтованість його доводів щодо необхідності надання утримання батькам і брату.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дренкалюк Г.І., яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не дає оцінки рішенню в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Задовольняючи позов у частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із визнання відповідачем позову, відсутності на його утриманні інших осіб та спроможності надавати відповідне утримання дітям. Однак, повною мірою погодитись із таким рішенням не можна, оскільки суд першої інстанції ухвалив його з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши обставин справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов'язку батьків утримувати дітей та його виконання.

На час апеляційного розгляду справи встановлено та підтверджується документально, що:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб 11.10.1997, у якому народилися доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11, 22), рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03.01.2019 шлюб розірвано (а.с. 37-41), у цій частині рішення суду не оскаржується;

сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, де мешкає позивач із дітьми, а відповідач фактично мешкає у будинку АДРЕСА_2 (а.с. 5-6, 12-13, 23, 24, 35, 48);

донька сторін ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання факультету інформаційних технологій Ужгородського національного університету (а.с. 14);

довідкою Виконкому Новодавидківської сільської ради від 04.01.2019 № 11 стверджується, що станом на час її видачі ОСОБА_3 не працює (а.с. 48 «а»);

з акту Новодавидківської сільської ради від 18.01.2019 № 22, копій пенсійних посвідчень гр-н ОСОБА_10, 1955 р.н., ОСОБА_11, 1954 р.н. (батьків відповідача), ОСОБА_12, 1982 р.н. (брата відповідача) (а.с. 50, 51), з інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 є пенсіонером по інвалідності 3-ї групи, ОСОБА_12 є пенсіонером по інвалідності 2-ї групи з дитинства, батьки та брат відповідача перебувають на його утриманні, проживають усі разом по АДРЕСА_2

У процесі розгляду справи судом першої інстанції у ній були відсутні документи, видані (складені) Новодавидківською сільською радою, документи, які підтверджують факт проживання відповідача в с. Нове Давидково, статус його батьків, брата, перебування їх на утриманні відповідача.

Відповідно до змісту протоколу судового засідання від 03.01.2019, сторони в засідання не з'явилися, рішення в справі було постановлено у їх відсутність (а.с. 36-41). Поряд із цим, у справі наявні заяви від 03.01.2019, якими: позивач ОСОБА_2 -просила розглянути справу у її відсутність, задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 34); відповідач ОСОБА_3 просив розглянути справу в його відсутність, визнав позовні вимоги в повному обсязі, оскільки має фінансову можливість сплачувати дану суму аліментів, тому що перебуває на заробітках за кордоном (а.с. 35).

Як випливає з рішення суду першої інстанції, суд прийняв визнання позову відповідачем і врахував його як процесуальну підставу для задоволення позову. Проте, таке визнання позову та прийняття його судом не ґрунтуються на законі.

За приписами ЦПК України:

учасник справи має право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії (ст. 43 ч. 1 п. 1);

суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків; учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 12 ч. 5 п.п. 3, 4, 5, ст. 44 ч.ч. 1, 4);

відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це у відповідній заяві (ст. 49 ч. 2 п. 1, ст. 206 ч. 1);

до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.ч. 2, 4).

Таким чином, вирішуючи питання про прийняття визнання позову відповідачем, суд зобов'язаний попередньо роз'яснити відповідачу його процесуальні права та обов'язки, наслідки визнання позову, пересвідчитися у відсутності зловживання процесуальними правами учасниками процесу, визнання позову може бути прийняте судом, а позов внаслідок цього - задоволений лише у разі, якщо для цього є законні підстави, а визнання позову не порушує вимог закону та прав, інтересів інших осіб. У протилежному разі суд не приймає визнання позову відповідачем і продовжує розгляд справи.

Ці вимоги цивільного процесуального закону судом були порушені: відповідачу не були роз'яснені відповідні права, обов'язки та наслідки, не вбачається обізнаність із такими й зі змісту заяви відповідача. Заява про визнання позову була подана відповідачем у суді 03.01.2019, однак, копію позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу судді про відкриття провадження в справі відповідач отримав у суді 04.01.2019, про що свідчить запис у довідковому листі до справи. Тобто, на час подання заяви про визнання позову та постановлення рішення судом відповідач не був обізнаний зі змістом позову та з відповідними документами, через що був позбавлений можливості усвідомлено та предметно реалізувати свої процесуальні права, обґрунтувати свою правову та процесуальну позицію в справі відповідно до підстав і предмету позову, її дійсних обставин тощо. У цьому контексті суд, приймаючи визнання позову відповідачем, не пересвідчився і у відсутності зловживання процесуальними правами позивачем.

Прийнявши вчинене у наведений спосіб визнання позову відповідачем, суд позбавив себе можливості встановити дійсні обставини справи та ухвалити рішення з урахуванням фактів і обставин, що підлягають з'ясуванню, доказуванню та мають значення при вирішення питання про стягнення аліментів (ст. 77 ч. 2 ЦПК України, ст. 182 ч. 1 СК України).

За таких обставин, рішення суду про стягнення аліментів, яке ґрунтується на визнанні відповідних вимог відповідачем, постановлене з порушенням норм процесуального права та не відповідає вимогам щодо його законності, обґрунтованості, всебічності та повноти з'ясування обставин справи (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Згідно з нормами СК України:

батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182);

суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; а заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ст. 184 ч.ч. 1, 2);

якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 ч.ч. 1, 2, 3);

суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 ч.ч. 1, 2).

Отже, матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Матеріальне ж утримання повнолітніх доньки, сина, які продовжують навчання, пов'язується із наявністю потреби в такому утриманні та з можливістю батьків надавати утримання.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, відповідально, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правами не допускається (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 статті 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

З матеріалів справи випливає та не заперечується відповідачем, що донька ОСОБА_5 проживає з матір'ю та потребує матеріального утримання від батька, тож виникли підстави для вимоги про стягнення аліментів. Відповідні доводи позивача стороною не спростовувалися як такі, відповідач виходить із розуміння свого обов'язку систематично (постійно) надавати дитині матеріальне утримання, а його позиція в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на спроможність надавати таке матеріальне утримання. Необхідність утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 до закінчення навчання або до досягнення нею 23-х років відповідач заперечує з огляду на відсутність, на його переконання, потреби в такому утриманні, а також через відсутність у нього можливості надавати утримання.

Оцінюючи правові позиції сторін та наявні в справі докази і матеріали в частині вирішення вимог про стягнення аліментів, апеляційний суд враховує наступне.

Пред'являючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та повнолітньої доньки ОСОБА_4 по 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, позивач не навів належного обґрунтування та не подав доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, а також заявлені до стягнення розміри аліментів на обох дітей, які є значними.

У контексті справи у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 182, 199, 200 СК України, обставинами, що мають істотне значення, є матеріальне становище осіб, на утримання яких стягуються аліменти, яке пов'язується з матеріальним становищем стягувача аліментів, матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні інших осіб тощо. Тим часом, позивач не надав жодних доказів і даних про своє матеріальне становище, зокрема, про свої доходи, про доходи дітей (у разі наявності таких), які б належним чином обґрунтували та підтвердили доводи щодо розміру проханих аліментів на дітей, наявності підстав для їх стягнення на утримання старшої доньки. Не надані й докази щодо доходів платника аліментів. Тобто, позивач ґрунтувався по суті на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Натомість відповідач надав докази щодо наявності на його утриманні інших осіб, проживання разом із ними. Відповідач визнав, що мав хорошу роботу і заробіток, однак, втратив їх восени 2018 року. Доводи відповідача узгоджуються зі змістом документів, складених органом місцевого самоврядування за місцем його фактичного проживання. Попри те, що твердження відповідача про начебто наявність у старшої доньки роботи теж не підтверджується доказами і може кваліфікуватися лише як припущення, інші доводи, якими обґрунтовується його неспроможність наразі надавати утримання старшій доньці, не спростовані, заслуговують на увагу, для відхилення цих доводів та неврахування відповідних доказів апеляційний суд підстав не має.

Відтак, позивач не виконав свого обов'язку доказування пред'явлених вимог про стягнення аліментів на утримання старшої доньки, та неповною мірою виконав цей обов'язок щодо стягнення аліментів на молодшу доньку. Водночас заявлена відповідачем ініціативна позиція щодо сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 2000,00 грн щомісячно прав дитини та позивача не порушує. Слід також зважати на необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов'язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. З огляду на показники прожиткового мінімуму, відповідні значення у 2018 році становили від 1860,00 грн до 2027,00 грн, а у 2019 році передбачені на рівні 2027,00 грн - 2218,00 грн. Беручи до уваги результат доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов'язку батьків у матеріальному утриманні дитини, тоді як аліменти у твердій грошовій сумі 2000,00 грн на дитину протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до розміру відповідного прожиткового мінімуму (до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину), а не до половини цього розміру, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України, апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції, який не виконав вимог, що випливають із положень ст.ст. 182, 199, 200 СК України, та порушив норми процесуального права, скасувати, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, у вимозі позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 - відмовити.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 січня 2019 року в частині вирішення вимог позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів скасувати, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково,

стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, мешканця будинку АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої і мешканки АДРЕСА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття;

у вимозі позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 4 квітня 2019 року.

Судді