Справа № 743/391/19
Провадження № 2/743/113/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року

головуючого-судді Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі: ОСОБА_1,
за участюсекретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу технічними засобами, справу

за позовомОСОБА_2
доОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просив визнати останню такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позов тим, що він являється власником вказаної квартири, в якому зареєстровано колишня дружина сина ОСОБА_3, яка там не проживає з вересня 2016 р..

В судове засідання:

- позивач ОСОБА_2О, його представник ОСОБА_4 не з'явились, подали заяви з процесуальних питань, в яких просили розглядати справу у їх відсутність, а позовні вимоги підтримали;

- відповідачка ОСОБА_3 не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала, про причини неявки суд не повідомила.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_2 являється власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.02.2012 р. № 101, виданого державним нотаріусом Ріпкинської РДНК та Витягом про державну реєстрацію прав № 34611382 від 25.06.2012 р. КП "Чернігівське МБТІ";

- за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач по справі ОСОБА_2, а так само: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується даними будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають за даною адресою, та довідкою від 19 лютого 2019 р. № 253 виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області;

- шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02.09.2016 р. (справа № 743/976/16-ц);

- відповідачка ОСОБА_3 у вказаному будинку за місцем реєстрації не проживає з вересня 2016 р. і по теперішній час, що стверджується комісійним актом обстеження Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 18.02.2019 р., письмовими поясненням ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього звязку з конкретним місцем.

Оцінка суду.

Оцінивши наявні докази та наведені вище норми права, суд робить висновок, що:

- позивач ОСОБА_2 є власником спірної вартири;

- відповідачка ОСОБА_3 спільним побутом із позивачем не пов'язана;

- відповідачка ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі в якості члена сім'ї власника (колишня дружина сина позивача) і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом;

- право користування квартирою у відповідачки ОСОБА_3 виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України);

- відповідачка ОСОБА_3 користувалась спірною квартирою під час дії сервітуту, а на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились;

- відповідачка ОСОБА_3 у вказаній квартирі, за місцем реєстрації, не проживає з вересня 2016 р. та втратила з цим місцем достатній та постійний зв'язок,

Враховуючи наведене, виходячи з того, що право ОСОБА_3 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд знаходить, що слід визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1

Розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 768 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391, 395, 397, 403, 406 ЦК України, 12, 76, 141, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2.

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,

НОМЕР_3, місце реєстрації: смт. Любеч Ріпкинського

району Чернігівської області, вул. Чернігівська, 69/1, РНОКПП

351631060.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та

підписано 5 квітня 2019 року.