Справа № 344/9473/18
Провадження № 22-ц/4808/288/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю апелянта ОСОБА_3,

представника апелянта Дзундзи О.П.

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою адвокатом Дзундзою Ольгою Петрівною на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2018 року у складі судді Татарінової О.А., ухвалене у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 10 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 07 червня 2014 року по 12 червня 2018 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6.

Її батьки, рідні брат та сестра проживають у Канаді. Можливості приїхати до України у них немає, тому батьки надали їй та сину запрошення в гості до Канади на 365 днів.

Метою поїздки за кордон є відпочинок та лікування, оскільки дитина часто хворіє, розширення світогляду, духовного та інтелектуального розвитку сина, підтримання родинних зв'язків.

У зв'язку з цим вона звернулася з листом до батька дитини з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у її супроводі з наступним поверненням до постійного місця проживання.

Посилаючись на відмову відповідача надати дозвіл на виготовлення документів та виїзд дитини за кордон просила надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за межі України без згоди батька, ОСОБА_5, та надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України до наступних країн: Канада, Румунія, Болгарія, Туреччина, Єгипет, а також країн шенгенської зони: Австрія, Бельгія, Данія, Фінляндія, Франція, Греція, Іспанія, Люксембург, Нідерланди, Німеччина, Португалія, Швеція, Італія, Естонія, Латвія, Литва, Мальта, Польща, Чехія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Норвегія, Ісландія, Ліхтенштейн, Швейцарія, без згоди батька, ОСОБА_5 у її супроводі з обов'язковим поверненням в Україну, протягом одного року від дати винесення рішення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 - Дзундза О.П. посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції у рішенні вказав, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина для виїзду за межі України, однак відповідач у судовому засіданні позов не визнав та вказав, що не може надати дозвіл позивачу на виїзд разом із сином за кордон.

Також у рішенні зазначено, що позивачем не вказано терміни майбутнього перебування дитини за кордоном. Однак у позовній заяві такі терміни зазначено, а саме: протягом року від дати винесення рішення з обов'язковим поверненням в Україну. Саме такий термін позивач усвідомлено просила, оскільки не відомо скільки часу буде тривати судовий розгляд, коли буде винесено рішення і скільки часу буде тривати оформлення всього пакету документів для виїзду дитини за кордон.

Крім того, у позовній заяві зазначено про надання права на тимчасовий, а не постійний виїзд дитини за кордон, тому відповідач матиме право на реалізацію законного права спілкуватися з дитиною.

Зазначає, що відповідач, не надаючи такого дозволу, порушує інтереси дитини, які є пріоритетними. Виїзд дитини за кордон на підставі статті 155 СК України, відповідає інтересам та бажанням дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У зв'язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник - Дзундза О.П. апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дозвіл суду на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька відповідно до нормативних актів, які регулюють дане питання є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Надання дозволу на вказаний позивачем період, тобто до досягнення дитиною повноліття, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди батька порушить його право на участь у вихованні дитини, позбавить можливості знати про місцезнаходження сина, умови проживання та інші обставини стосовно нього, що є неприпустимим.

Проте колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07 червня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2018 року (а.с. 10-11).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6, батьками якого є сторони по справі (а.с. 12).

Як вбачається з рішення Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2018 року малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживання з матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 10-11).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції чинній на момент звернення з позовом до суду), установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

ОСОБА_3, звертаючись з позовом до суду, просила надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька протягом одного року до Канади, Румунії, Болгарії, Туреччини, Єгипту, Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Іспанії, Люксембургу, Нідерландів, Німеччини, Португалії, Швеції, Італії, Естонії, Латвії, Литви, Мальти, Польщі, Чехії, Словаччини, Словенії, Угорщини, Норвегії, Ісландії, Ліхтенштейну та Швейцарії.

В засіданні апеляційного суду апелянт пояснила, що підставою позову слугувала відмова відповідача в наданні згоди на виїзд. Метою отримання згоди є бажання виїхати до батьків в Канаду на підставі запрошення в порядку ознайомчої поїздки та спілкування дитини з її родиною. А з метою оздоровлення та відпочинку, ще має бажання після поїздки до Канади виїхати на нетривалий відпочинок до країн Шенгенської зони та Туреччини чи Єгипту.

В свою чергу, відповідач пояснив, що заперечує щодо виїзду колишньої дружини з дитиною за кордон, оскільки це обмежить його спілкування з сином. Виїзд припускає тільки за умови його присутності під час подорожі з дитиною, навіть за окремого проживання та проїзду. Доводи позивача не визнає, оскільки будь-якої потреби для виїзду на такий проміжок часу немає і враховуючи вік, це не сприятиме розвитку дитини.

В ході дослідження обставин в межах доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 14 листопада 1988 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є батьками позивача - ОСОБА_12

Встановлено, що з 08 січня 2019 року ОСОБА_10 є громадянином Канади, а ОСОБА_11 має право на постійне місце проживання у Канаді.

Згідно довідок з місця роботи, ОСОБА_10 працює будівельником висячих крокв у компанії «Northland Building Supplies Ltd.», ОСОБА_11 миє посуду у готелі «Chateau Louis».

Згідно сертифікованої копії свідоцтва на право власності батьки позивача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також брат позивача - ОСОБА_13 є співвласниками нерухомого майна у м. Едмонтон, провінції Альберт, Канада.

В матеріалах справи міститься копія запрошення в гості до Канади від батьків належним чином посвідчене (а.с. 13)

За змістом наведених норм Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тобто тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Разом з тим, відсутність згоди на такий виїзд одного з батьків без достатніх на те підстав є обмеженням права іншого з батьків, а тим паче дитини, інтереси якої які повинні переважати в даному випадку над інтересами обох батьків.

В спірному випадку, заперечення відповідача щодо виїзду без його згоди не можна вважати обґрунтованими, оскільки ним не спростовано доводи апелянта щодо підстав виїзду. А заперечення виїзду дитини без нього в принципі, порушує права як матері, так і самої дитини. Доказів на підтвердження доводів щодо наміру позивача вивезти дитину за кордон назавжди ним не представлено.

Як вбачається з наведених вище доказів, в Канаді проживають близькі родичі позивача, в них наявне місце проживання та робота, проживають вони там тривалий час і рідко приїжджають в Україну. Тому бажання позивача щодо такої поїздки є об'єктивним, а право повинне бути захищене, оскільки не буде порушувати права відповідача як батька та відповідає інтересам дитини.

Разом з тим, така вимога не може бути задоволена в повному обсязі щодо проміжку часу, оскільки доказів необхідності надання дозволу на виїзд на рік позивачем не представлено.

Тому для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, для її розвитку, розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, підтримання родинних зв'язку із дідусем та бабусею дитини та належними умовами проживання останніх у Канаді, колегія суддів вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_5 до Канади у супроводі ОСОБА_3 з 01 травня 2019 року по 01 листопада 2019 року.

Крім того, колегія суддів, вважає за доцільне надати дозвіл ОСОБА_3 на оформлення проїзних документів на сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за межі України без згоди батька - ОСОБА_5, враховуючи наявність заперечення відповідача щодо такого оформлення.

Однак не підлягає задоволенню вимога щодо надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька на відпочинок до перелічених позивачем країн, оскільки остання не представила суду будь-яких доказів на підтвердження як майбутнього виїзду, так і визначення підстав та проміжку часу, необхідності оздоровлення в певному місці чи інші причини виїзду. Тоді як за змістом Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 згода другого з батьків стосується зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно, в силу відмови одного з батьків надати згоду, саме в цих межах питання вирішує суд, тоді як доказів в цій частині позивачем не представлено .

На зазначені обставини не звернув уваги суд першої інстанції, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1 760,80 грн, які складаються із сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн та сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та дозволу на оформлення проїзних документів без згоди батька задоволити частково .

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) до Канади у супроводі ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з 01.05.2019 року по 01.11.2019 року.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_2, на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду за межі України без згоди батька - ОСОБА_5 (АДРЕСА_1).

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 1 760,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта