УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників третьої особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», третя особа - Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про визнання неправомірним та скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Після повторного автоматизованого розподілу в провадження судді Пустовойт Т.В. надійшла вищезазначена справа.

Суддею, якому передано цю справу на розгляд заявлено самовідвід з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

При ознайомленні з матеріалами справи вбачається, що приводом до притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стала скарга ОСОБА_7 щодо порушення Правил дорожнього руху України позивачкою.

ОСОБА_7 працює помічником судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя, де суддя Пустовойт Т.В. займає адміністративну посаду заступника Голови суду.

Розгляд справи передбачає перевірку й оцінку правдивості, повідомлених підпорядкованим йому працівником, відомостей, що стали підставою для оспорюваного позивачкою наказу. Попри те, що ОСОБА_7 не є стороною даного спору, вона, як ініціатор притягнення позивачки до відповідальності, не може вважатися байдужою до вирішення цієї справи.

Позивачка та її представник зазначили, що поки що довіряють суду. Разом з тим, просять не порушувати конституційні права заявниці та не затягувати розгляду справи.

Представники відповідача вирішення даного клопотання залишили на розсуд суду.

Представники третьої особи з урахуванням наведених обставин, підтримали самовідвід, який підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (п.1).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що безсторонність, в сенсі п.1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до субєктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та обєктивного критерію- тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до обєктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому звязку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (рішення у справі «Білуха проти України», «Бочан проти України», «Газета «Україна-центр» проти України» та ін.)

Водночас Консультативна рада європейських суддів у п.12 Висновку №1 (2001) наголошує, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких звязків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано.

Сумніви в незалежності відсутні, коли у «обєктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_7 проти Сполученого Королівства»). Навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»). Кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобовязаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необєктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві (справи «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії»).

Не зважаючи на особисту (субєктивну) неупередженість, суддя у цій справі визнав необхідним заявити самовідвід, оскільки наведені вище обєктивні обставини можуть викликати побоювання щодо неупередженості судді з точки зору стороннього спостерігача. Відтак, з метою виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді даної справи та справедливість ухваленого ним рішення, а також забезпечення довіри до судової влади України, суд задовольняє самовідвід судді у цій справі.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Самовідвід судді Пустовойт Т.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «МТТУ», третя особа - Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про визнання неправомірним та скасування наказу про накладання дисциплінарного стягнення задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_8