ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

4 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 2027/12970/12

провадження № 22-з/818/144/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом - регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

відповідач та третя особа - ОСОБА_3

треті особи - арбітражний керуючий ОСОБА_4, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5

особа, яка не приймала участі у справі - Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, у справі за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності, та за позовом ОСОБА_1 до регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, треті особи ОСОБА_3, арбітражний керуючий ОСОБА_4, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5Є про визнання права власності, за апеляційною скаргою Харківської міської ради особи, яка не приймала участі у справі на рішення Московського районного суду міста Харкова від 1 червня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року позивач звернувся з позовом в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «П-1» загальною площею 210,7 кв.м. по пр. 50-років ВЛКСМ, 30 в м. Харкові, посвідченого 07.08.2008 ПН ХМНО ОСОБА_5, реєстраційний номер № 7132, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнати право власності на це майно за державою в особі РВ ФДДУ по Харківській області.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 1 червня 2013 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Харківська міська рада, особа яка не була стороною та не брала участі у справі, звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження задоволено, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради особи, яка не приймала участі у справі на рішення Московського районного суду міста Харкова від 1 червня 2013 року закрито.

До апеляційного суду від 4 березня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просить покласти на Харківську міську раду судові витрати у розмірі 28000 грн..

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що на підставі ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України, наявні підстави для стягнення з апелянта на його користь понесених та документально підтверджених витрат на професійну правову допомогу. Зазначає, що подана Харківською міською радою апеляційна скарга має очевидні ознаки зловживання процесуальним правом на подання такої скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, прослухавши диск з аудиозаписом судового засідання і обговоривши доводи заяви, вважає що заява про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Після прослуховування диску з аудиозаписом судового засідання від 28 лютого 2019 року, встановлено, що представником ОСОБА_1 у судовому засіданні під час судових дебатів була зроблена відповідна заява про розподіл судових витрат і протягом 5 днів, а саме 4 квітня 2019 року надані суду відповідні докази.

Враховуючи вимоги норм діючого законодавства заява про вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, підлягає розгляду і частковому задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1, ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та субєкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими субєктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать консультації, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим зїздом адвокатів України від 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до приписів частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В судовому засідання під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат представник Харківської міської ради надав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в якому зазначає, що заявлена сума судових витрат є необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи та вважає, що сума витрат повинна бути зменшена.

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Щодо визначення та оцінки часу, витраченого фахівцем в галузі права колегія суддів бере до уваги види правової допомоги, що були надані ОСОБА_1 фахівцем в галузі права, а саме ознайомлення з матеріалами справи, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, які і зазначені в акті виконаних робіт від 2 березня 2019 року, а також суд враховує реальний час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду і складність справи.

Відзив на апеляційну скаргу, заява про забезпечення права на справедливий суд, містять посилання та доводи, що і інші заяви та пояснення, які містяться в матеріалах справи, яка складається із двох томів, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 28000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Судова колегія з огляду на вищенаведене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та враховуючи заперечення Харківської міської ради, з урахуванням розумності визначеного часу в акті приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 2 березня 2019 року, витраченого на ознайомлення з матеріалами справи, участь у трьох судових засіданнях, складання відзиву, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 12400 грн., що буде справедливим за даних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 12400 грн. та складаються з витрат враховуючи тариф адвоката у 2018 році 1200 грн. та у 2019 році 1600 грн. за участь в одному судовому засіданні, а всього три судових засідання (1200+1600+1600) 4400 грн., та попередній огляд матеріалів апеляційної скарги з додатками, формування правової позиції, пошук судової практики та складання відзиву на апеляційну скаргу з урахуванням розумності пять годин часу, тобто 5 год*1600 грн. =8000 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Харківської міської ради ІКЮО 04059243 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12400 (дванадцять тисяч чотириста) грн.

Додаткова ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_6

Повний текст додаткової ухвали складено 5 квітня 2019 року