Провадження № 2/127/3222/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.11.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Горденко Г.О.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є сестрою позивача, та з 13.11.2017 року зареєстрована з позивачем в даному будинку, але в будинок вона не вселялась, жодного дня в ньому не проживала і своїх речей в будинку ніколи не зберігала, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не бере. Відразу після реєстрації в будинку ОСОБА_2 вирішила питання зі своїми документами та виїхала з м. Вінниці за кордон, де продовжує до даного часу проживати. З того часу позивач з відповідачем не спілкуються. Однак відповідач залишилась зареєстрована в даному будинку і не приймає жодних мір, щоб знятись з реєстрації.

У зв`язку із викладеними, позивач звернулась з даним позовом до суду про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити. Щодо винесення заочного рішення не заперечила. Судові витрати просила залишити за нею.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона довгий час товаришує з позивачем, ходить до неї в гості але відповідача ОСОБА_2 вона не знає і ніколи не бачила, речей в будинку відповідача вона також не бачила.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, неодноразово приходила до неї в гості, однак ОСОБА_2 вона не знає і ніколи не бачила.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не подала до суду відзив та позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що договором дарування від 24.07.2002 року ОСОБА_1 подаровано ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 .(а.с.4).

Відповідно до домової книги у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Згідно акту № 95 від 13.08.2019 р., складеного та підписаного сусідами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , однак в даному будинку не проживає. Підписи посвідчені головою квартального комітету "Малі Хутори Центр" Н.О. Синявською (а.с.7).

Довідкою КК "Малі Хутори - Цент" від 15.08.2019 року №767 підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але в даному будинку з 2017 року не проживає. (а.с.8).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.8), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягають залишенню за нею.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинку АДРЕСА_1 , в зв`язку з її відсутністю в даному приміщенні понад рік без поважних причин.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний тест рішення виготовлено 04.11.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса реєстрації та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: