П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ПАТ «ІНГ Банк Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту.

Свій позов мотивував тим, що 03 грудня 2007 року між сторонами укладено договір іпотечного кредиту на загальну суму 160 000,00 доларів США зі сплатою 5% річних з кінцевим терміном повернення до 29.11.2022 року. Кредит надавався на фінансування будівництва чи придбання нерухомого майна. Оскільки позичальником неналежним чином виконувались умови договору, виникла заборгованість, яка станом на 27.07.2018 рік становить 64 482,85 доларів США і складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 21 710 дол. США; поточної заборгованості за кредитом - 33 645,84 дол. США; нарахованих відсотків - 230,25 дол. США; прострочених і несплачених відсотків - 8 895,82 дол. США. Вказану суму заборгованості банк просив суд стягнути на його користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття помилкового рішення, а також на підставі неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та при недоведеності обставин, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими. Обґрунтував скаргу тим, що судом не застосовані норми права, які підлягають застосуванню до даних кредитних правовідносин; судом безпідставно застосовано строки позовної давності, які не підлягають застосуванню; судом не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України від 05.04.2017 року по справі №369/6771/15-ц, відповідно до якого позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. На підставі наведених доводів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив наявність невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, відтак виникнення заборгованості перед банком. В той же час суд відмовив у стягненні такої заборгованості у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. При цьому початком перебігу такого строку для вимоги про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором суд вважав дату виникнення першої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з огляду на наступне:

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

З матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного сторонами договору передбачений обов`язок боржника щомісячно сплачувати черговий платіж до 29 числа кожного місяця, який включає в себе: погашення частини тіла кредиту та сплату відсотків. Таким чином, у випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язань, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його погашення. За таких умовстрок позовної давності має обчислюватися для кожного чергового платежу окремо і перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для всієї сукупності послідовно виникаючих зобов`язань початком прострочення за одним із них. Дана позиція відповідає численним позиціям Верховного Суду, висловленим в ряді справ, зокрема у справі №369/6771/15-ц, провадження 6-522цс17 від 05.04.2017 року; №490/3240/16-ц, провадження 61-40807св18 від 01.03.2019 року та інших.

Зважаючи на те, що кінцевий термін погашення кредиту сторонами передбачений до 29.11.2022 року, а вимога про дострокове повернення кредиту поза межами трирічного строку, що передувала зверненню з позовом до суду, банк не заявляв, висновок суду першої інстанції щодо того, що банком було пропущено строк позовної давності за всіма кредитними зобов`язаннями, не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки.

Положеннями ст. 261 ЦК України встановлене правило за яким перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевказані обставини та положення закону, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що банком було пропущено строк позовної давності лише щодо вимог про стягнення чергових платежів за кредитом за період з січня по липень 2015 року включно, тобто за строк, що перевищує 3 роки до дати звернення до суду. Право вимоги щодо решти платежів за договором пропущено не було. Таким чином із заявлених позивачем вимог не підлягають до задоволенню вимоги про стягнення нарахувань за договором, які мали бути сплачені позичальником 29.01.2015, 27.02.2015, 27.03.2015, 29.04.2015, 29.05.2015, 26.06.2015 та 27.07.2015 року.

Також колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню і вимога про стягнення 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, яку позивач обґрунтовує положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України. При цьому ним не було враховано, що така фінансова санкція за прострочення платежів за кредитом стягується лише у випадку, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом, про що прямо зазначено у вказаній нормі. В даному випадку положеннями укладеного між сторонами договору передбачена інша відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді пені. Таким чином стягнення додатково до договірної санкції за один й той же період з однієї й тієї ж суми прострочення ще і санкції, встановленої ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на вимогах закону.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням строку позовної давності заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 886, 20 доларів США, що є еквівалентом станом на 17.07.2018 року (заявлена позивачем дата) - 1 622 703,20 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду справи позивач поніс судові витрати у розмірі 69 059,73 грн. судового збору та 57 124,29 грн. витрат на правову допомогу. Вказані витрати відповідають вимогам закону і факт їх сплати підтверджений належним чином. За таких умов, зважаючи на висновки апеляційного суду щодо часткової обґрунтованості позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 60 151,02 грн. та 49 755,26 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову в межах строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року, скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» заборгованість за договором іпотечного кредиту від 03.12.2007 року станом на 27.07.2018 року в розмірі 60 886,20 (шістдесят тисяч вісімсот вісімдесят шість) доларів США, що є еквівалентом станом на 17.08.2018 року 1 622 703,20 (один мільйон шістсот двадцять дві тисячі сімсот три) грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «ІНГ Банк Україна» 60 151,02 (шістдесят тисяч сто п`ятдесят одна) грн судового збору та 49 755,26 (сорок дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько