Справа № 570/278/19
Номер провадження 2/570/639/2019
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Остапчук Л.В., перевіривши виконання вимог статтей 175 і 177 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до керівника ТзОВ "ВІП-Тойс" ВАКУЛЕНКО Роксолани Олегівни, ОСОБА_2 про встановлення факту виконання трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду надійшла вказана позовна заява.

При підготовці позовної заяви допущені такі недоліки, що позбавляють суд можливості провести підготовку справи до розгляду, призначити її, розглянути та винести рішення.

Зокрема, позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Так, у відповідності до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. В порушення даних вимог, позивачем не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача, зазначивши, що ці відомості відсутні, що не може відповідати дійсності, адже паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку (п.2 ч.1 Положення про паспорт громадянина України).

Крім того, відповідно до ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Незрозумілим є те, чому позивач як відповідача зазначає так званого керівника юридичної особи, адже трудові відносини, які він описує у своєму позові виникли у нього саме з юридичною особою, керівник юридичної особи діє від імені юридичної особи, а тому належним відповідачем має бути зазначена саме DOLONI SP, зареєстрованої в Республіці Польща., тобто у даній справі є присутнім іноземний елемент.

Визначення поняття "іноземний елемент" наведено у п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про міжнародне приватне право". Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається згідно з ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Підсудність справ, які виникають із трудових правовідносин, визначається відповідно до ЦПК, ст.8 КЗпП, ст.53 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Правила про визначення міжнародної підсудності за законодавством України застосовуються, якщо міжнародним договором не встановлено інші правила.

Справи з іноземним елементом підсудні судам України у разі застосування сторонами договірної підсудності. Домовленість сторін щодо підсудності має бути досягнута у письмовій формі.

Якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи судам України, спір підлягає вирішенню в судах загальної юрисдикції України (п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до ст.8 КЗпП трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".

Згідно зі ст.52 Закону України "Про міжнародне приватне право" до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявляються позовні вимоги майнового характеру, однак в позові не зазначено ціни позову.

Як зазначено в п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. В порушення зазначених норм, позивачем не зазначено змісту позовних вимог до кожного відповідача. В порушення п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачкою не надані відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

В порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме, немає підтвердження того, що ОСОБА_3 з 28 вересня 2018 року є керівником в Україні юридичної особи DOLONI SP, зареєстрованої в Республіці Польща.

В порушення п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява не містить переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, не надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, як це передбачено п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому позовна заява містить вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, тому заявлена позовна вимога є майновою, до переліку вимог, які звільнені від сплати судового збору вона не віднесена, а тому позивач повинен сплатити судовий збір за дану позовну вимогу. Такого висновку прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 28 листопада 2018 року.

Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою, необхідно сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (83460 х 1% = 834,60 гривень). Цю суму позивач має сплатити на рахунок - 7295, за реквізитами: населений пункт - Рівненський район, отримувач - УК у Рівненському районі/Рівненський район/ 22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38012756, Банк отримувач - Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

У відповідності до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Доказів перебування у трудових відносинах, встановленої заробітної плати суду не надано, не зазначено в кого такі докази можуть бути. З трудової книжки позивача, копія якої знаходиться в матеріалах справи, не вбачається факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи не завірені належним чином.

Незрозумілим є посилання позивача на ч.2 ст.256 ЦПК України, згідно якої він стверджує, що має право на встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 256 діючого ЦПК України, визначає наслідки закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач виконає зазначені вимоги, то позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Інакше заява вважатиметься неподаною і повертатиметься позивачу.

Щодо порушення роботодавцем чинного законодавства, суд вважає за необхідне роз`яснити, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"

Відповідно до ст.2 цього Закону заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому ним порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Повноваження державних інспекторів праці в Україні визначено конвенціями № 81 та № 129, ратифікованими законами України, ст.259 КЗпП, ст.35 Закону про оплату праці, Положенням про Державну службу України з питань праці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96.

Зазначені конвенції і є тими міжнародними договорами, які визначають особливості здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до них система інспекції праці застосовується до всіх підприємств, щодо яких інспектори зобов`язані забезпечити застосування правових норм щодо умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи.

Функції інспекції праці в Україні Положенням про Державну службу України з питань праці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 покладено на Державну службу України з питань праці.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до керівника ТзОВ "ВІП-Тойс" ВАКУЛЕНКО Роксолани Олегівни, ОСОБА_2 про встановлення факту виконання трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним даної ухвали .

В разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків заява вважатиметься неподаною і повертатиметься позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Остапчук Л.В.