29.03.2019 Справа № 363/62/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права користування земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Вишгородського районного суду із даним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 04 лютого 1989 року її матір, ОСОБА_7, придбала у ОСОБА_8 Ѕ частину будинку АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №7 та в погосподарській книзі Старопетрівської сільської ради народних депутатів за особистим рахунком НОМЕР_1.Згідно наказу радгоспу імені Ватутіна №114 від 20 червня 1988 року її матері - ОСОБА_7 було відведено 0,06 га землі біля будинку АДРЕСА_1 та 0,03 га надано в оренду. Крім того, згідно з погосподарської книги по домогосподарству АДРЕСА_3 - з 1990 року по 1993 рік ОСОБА_7 було надано 0,06 га земельної ділянки, а з 1995 року ОСОБА_7 надано 0,09 га землі. Зазначає, що в земельно-кадастровій книзі також зазначено, що ОСОБА_7 належить 0,09 га земельної ділянки.28 серпня 1994 року Староперівською сільською радою прийнято рішення №168 про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3 та внесено в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помирає не встигнувши отримати державний акт на право приватної власності на землю. Позивач зазначає, що вона отримала у власність в порядку спадкування Ѕ частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3, та у зв'язку з цим набула у користування і 0,09 га земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_7 В подальшому позивач звернулася до Старопетрівської сільської ради про передачу їй безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3, оскільки за рішенням від 28 серпня 1994 року Старопетрівської сільською радою про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3, яке було внесено в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність за № 168 однак її матір не встигла отримати державний акт. 5 серпня 2004 року Старопетрівська сільська рада прийняла рішення №164 про затвердження рішення №169 від 25 вересня 2003 року про передачу безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,09 га в АДРЕСА_3 ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначила, що 30 вересня 2008 року Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області видала довідку, що за нею по кадастрово-шнуровій книзі за № 927 закріплена земельна ділянка площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З метою виготовлення технічної документації для отримання державного акту про право власності на земельну ділянку звернулася до землевпорядної організації. Але отримати державний акт на земельну ділянку 0,09 га вона не має змоги, оскільки у її користуванні залишилось 0,041 га замість 0,09 га, так як частину її земельної ділянки незаконно передано іншій особі, ОСОБА_4 відповідно до рішення Старопетрівської сільської ради від 01.08.2010 року. Позивач зазначає, що при порівнянні конфігурації площі, довжин меж та координат злому меж земельних ділянок, що містяться в державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_4 та кадастровому плані ОСОБА_3, виготовленому ТОВ «Будексім 2007» встановлено подвійне врахування однієї і тієї ж частини земельної ділянки площею 449,58 кв.м. Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області не може пояснити, яким чином її земельна ділянка була передана іншій особі, при цьому підтверджує, що ні з користування ОСОБА_7, ні з її користування спірна земельні ділянка не вилучалась. Старопетрівська сільська рада в порушення вимог ч.5 ст. 116 ЗК України, передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, яка не була вільною та не була вилучена з користування позивача. У зв'язку із чим звернулася до суду та 06.11.2017 року остаточно уточнивши свої позовні вимоги просила суд визнати за нею право користування на земельну ділянку загальною площею 0,09 га по АДРЕСА_3; визнати незаконним та скасувати рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 850-25.У2 від 01.09.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки площею 0,0450 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_4; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0450 га по АДРЕСА_3, виданого на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 850-25.У2 від 01.09.2010 року від 15.11.2010 року, бланк серія НОМЕР_2, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за № 45 та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, посвідченим приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. 8 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1678, серія та номер №1678, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17064874 від 08.11.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 18, скасувавши його державну реєстрацію та право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом Голуб Людмилою Андріївною 3 серпня 2016 року, серія та номер №969, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30822338 від 08.08.2016, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 18, скасувавши його державну реєстрацію та право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Зазначила, що ОСОБА_7 за своє життя на праві передбаченому ст. 20 ЗК УРСР від 08 липня 1970 року набула в користування земельну ділянку площею 0,09 га, що знаходиться поряд з будинком АДРЕСА_3. Після смерті матері позивач отримала у власність в порядку спадкування Ѕ частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_3, та у зв'язку з цим набула у користування і 0,09 га земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_7, частина якої незаконно оформлена на відповідача ОСОБА_4 під час приватизації. Представник позивача зазначала про те, що земельна ділянка, яка була у користуванні ОСОБА_7 накладається на спірну земельну ділянку, що підтверджується висновком експерта №1391 від 29.10.2013 року. При порівнянні конфігурації площі, довжин меж та координат злому меж земельних ділянок, що містяться в державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_4 та кадастровому плані ОСОБА_3, виготовленому ТОВ «Будексім 2007» встановлено подвійне врахування однієї і тієї ж частини земельної ділянки площею 449,58 кв.м.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності жодними докази, з обставин, викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Представник Старопетрівської сільської ради у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, в межах чинного законодавства. Крім того, подав до суду відзив у якому зазначив, що на обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй, як спадкоємцеві, належить право користування земельною ділянкою площею 0,09 га, що знаходиться в АДРЕСА_3. Разом з тим, зазначена земельна ділянка накладається на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, з такими твердженнями Старопетрівська сільська рада погодиться не може з огляду на наступне. Рішенням Старопетрівської сільської ради № 753 від 04.02.2010 року надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішенням № 850 від 01.09.2010 року затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0,0450 га в АДРЕСА_3. Погодивши технічну документацію в усіх необхідних органах отримав державний акт серії НОМЕР_2 про право власності на земельну ділянку площею 0,0450 га в АДРЕСА_3. Відповідно до довідки Управління Держкомзему у Вишгородському районі від20.07.2010 року № 1698 згідно даних форми 6-зем станом на 02.07.2010 року земельна ділянка площею 0,0450 га, яка відводилась ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в селі Старі Петрівці в межах Старопетрівської сільської ради, перебувала у землях, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів. Позивач стверджує, що відповідно до висновку експерта № 1391 від 29.10.2013 року при порівнянні конфігурації площі, довжини меж та координат злому меж земельних ділянок, що містяться в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_4 та кадастровому плані ОСОБА_3, виготовленому ТОВ «Будексім 2007» встановлено подвійне врахування однієї і тієї ж частини земельної ділянки площею 449,58 кв.м. Однак, зазначений висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом з огляду на те, що він не відповідає приписам статей 76, 102, 106 ЦПК України, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 та не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім того, дослідження проводилось із методом співставлення даних правовстановлюючих документів та технічної документації на земельні ділянки, зокрема, експертові було надано кадастровий план виготовлений ТОВ «Будексім 2007» на замовлення ОСОБА_3 на земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_3 із загальною площею 0,1461 га., а відповідно до рішення сільської ради позивачу було передано земельну ділянку площею 0,09 га.

Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 04 лютого 1989 року, мати позивача, ОСОБА_7, придбала Ѕ частину будинку АДРЕСА_3.

28 серпня 1994 року Старопетрівською сільською радою Вишгородського району прийнято рішення № 46 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га ОСОБА_7 та внесено в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність за №168.

Право власності на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно статті 16 ЗК Української РСР від 08.07.1970 року в редакції станом на 24.12.1987 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок проводиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Відповідно до статті 19 ЗК Української РСР колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування. При цьому, згідно пункту 6 частини першої статті 12-1 Кодексу сільські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або адміністрації радгоспу, підприємства, організації, установи про наділення присадибних ділянок робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживають у сільських населених пунктах.

Статтею 20 ЗК Української РСР від 08.07.1970 року визначено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 не встановлювала меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не отримувала жодних документів, визначених ст. 20 ЗК Української РСР від 08.07.1970 року в редакції від 24.12.1987 року, які б встановлювали її право користування на земельну ділянку.

Доводи Позивачки, що у її матері виникло право користування земельною ділянкою площею 0,09 га на підставі наказу радгоспу імені Ватутіна №114 від 20 червня 1988 року, договору оренди від 26 травня 1988 року та записи з по господарській книзі за 1990-1993 року не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки хоча зазначеними нормами ЗУ Української РСР дійсно передбачалася можливість прийняття загальними зборами членів колгоспу або адміністрацією радгоспу, підприємства, організації, установи про наділення присадибних ділянок, однак таке рішення потребувало обов'язкового затвердження сільською Радою народних депутатів.

Позивачка не надала суду ні доказів відведення земельної ділянки, ні доказів затвердження сільською радою рішення радгоспу про виділення земельної ділянки, договору оренди земельної ділянки, ні доказів реєстрації права користування земельною ділянкою площею 0,09 га.

Посилання Позивачки на те, що здійснювалась плата земельного податку за користування земельною ділянкою не є достатніми доказами в розумінні статті 80 ЦПК України, оскільки неможливо встановити те, що податок сплачений саме за ту земельну ділянку право власності на частину якої наразі належить ОСОБА_5. Крім того, сплата податку за користування земельною ділянкою не породжує права на цю земельну ділянку.

Відповідно до вимог статті 22 ЗК України від 18.12.1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтями 23, 24 ЗК України від 18.12.1990 року встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 22 ЗК України від 18.12.1990 року та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року та яка діяла на момент прийняття Старопетрівською сільською радою рішення від 28.08.1994 року, визначено, що право власності на земельну ділянку та право користування підтверджується державним актом на право колективної чи приватної власності на землю.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 та яка діяла на момент прийняття Старопетрівською сільською радою рішення від 28 серпня 1994 року, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами: на право колективної власності на землю, на право приватної власності на землю, на право постійного користування землею, форми яких затверджені Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Тому, згідно з статтею 22 ЗК України від 18.12.1990 року та з пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право власності виникало при наявності наступних вимог: прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність (в якому вказувався орієнтовний розмір площі земельної ділянки для розробки технічної документації для відведення земельної ділянки); встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); здійснення запису у земельно-кадастрових документах; одержання документа, що посвідчує це право (ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 року), що згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 означало наступну видачу державного акта на право приватної власності на землю.

Враховуючи відсутність встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), то Старопетрівська сільська рада не мала права робити в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок запис № 168 про передачу ОСОБА_7 вище вказаної земельної ділянки, а здійснення такого запису не має правових наслідків у вигляді виникнення права власності чи права користування землею.

Крім того, книга реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок не відноситься до земельно-кадастрової документації, до якої на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 вносились записи про право власності на землю чи про право користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року № 15, яке діяло на момент прийняття рішення Старопетрівською сільською радою від 28 серпня 1994 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки, до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

За вказаним визначенням, земельно-кадастрова документація це комплекс певних, пов'язаних між собою, документів. ОСОБА_7 не було виконано вимогу пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» щодо здійснення відповідною Радою народних депутатів запису у земельно-кадастрових документах.

Оскільки книга реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок не відноситься до земельно-кадастрової документації, посилання позивача на те, що ОСОБА_7 набула права користування на земельну ділянку на підставі запису у земельно-кадастрових документах є неналежними та недопустимими доказами в справі та суперечать матеріалам справи.

Рішення Старопетрівської сільської ради від 28 серпня 1994 року про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки, на підставі якого було, як вказує Позивачка зроблено запис № 168 в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у власність, було відмінено рішенням виконкому Старопетрівської сільської ради № 169 від 25.09.2003 року (на підставі звернення самої ОСОБА_3.), яке затверджено рішенням Старопетрівської сільської ради 17 сесії ХХІV скликання № 164 від 05 серпня 2004 року.

У зв'язку з відміною рішення Старопетрівської сільської ради від 28 серпня 1994 року про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки, запис про передачу земельної ділянки, який зроблено за № 168 в книгу реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у власність, втратив чинність.

ОСОБА_7 не було виконано вимогу пункту 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» щодо наступного отримання державного акту на земельну ділянку та положення ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 року щодо одержання документа право власності .

Рішення Старопетрівської сільської ради від 28 серпня 1994 року не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку та не є документом, який підтверджує право користування земельною ділянкою. На підставі цього рішення та у разі дотримання відповідної процедури (встановлення меж земельної ділянки в натурі, внесення запису до земельно-кадастрових документів та отримання державного акту на землю) ОСОБА_7 могла реалізовувати права власника вказаної земельної ділянки.

Отже, ОСОБА_7 не виконала відповідну процедуру для виникнення права власності та не стала землекористувачем земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3.

Необґрунтованими є твердження ОСОБА_3, що вона успадкувала земельну ділянку площею 0,09 га по АДРЕСА_3 від її матери ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 560 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року в редакції від 27.12.1996 року, який діяв на момент смерті ОСОБА_7, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з пунктом 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 10 листопада 1998 року, яке видано ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7, вказано усе майно, яке ОСОБА_3 успадкувала від ОСОБА_7, а саме Ѕ відповідного житлового будинку та відповідних споруд (житловий будинок з пластин, збудований в 1950 році, житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., 46 % зносу, до нього прилягають надвірні будівлі: літня кухня «Б», два погреби «В, під Ж», туалет «Г», сарай «Д», огорожа «№ 1-3, 6, 7, 11, 12», водопровідні споруди «І-ІІ»).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 листопада 1998 року, яке видано ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7, земельна ділянка площею 0,09 га по АДРЕСА_3, не віднесена до спадкового майна, оскільки ця ділянка ніколи не була у користуванні ОСОБА_7

Безпідставним є твердження позивача, що вона є користувачем земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3 на підставі рішень Старопетрівської сільської ради від 28.08.1994 року, від 25.09.2003 року № 169 та від 05.08.2004 року № 164, а також на підставі книги реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність, даних земельно-кадастрової книги та довідки Старопетрівської сільської ради з огляду на наступне.

Рішення Старопетрівської сільської ради від 28 серпня 1994 року та запис № 168, який зроблено на підставі цього рішення в книзі реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у власність, не встановлюють право користування померлої ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,09 га по АДРЕСА_3.

Рішення виконкому Старопетрівської сільської ради від 25.09.2003 року № 169 про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_3, яке затверджено рішенням Старопетрівської сільської ради від 05.08.2004 року № 164, було прийнято після набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 року.

Відповідно до частини 1 статті 125 ЗК України від 25.10.2001 року в редакції від 06.08.2003 року, яка діяла на момент прийняття рішення виконкому Старопетрівської сільської ради від 25.09.2003 року № 169, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Статтею 126 ЗК України від 25.10.2001 року в редакції від 06.08.2003 року визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно зі статтею 92 ЗК України від 25.10.2001 року в редакції від 06.08.2003 року, яка діяла на момент прийняття рішення виконкому Старопетрівської сільської ради від 25.09.2003 року № 169 право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Відповідно до статті 93 ЗК України від 25.10.2001 року в редакції від 06.08.2003 року право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Тому, з 2002 року, коли набув чинності Земельний кодекс України, єдиним документом, що посвідчує право користування на земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки, а рішення сільської ради від 25.09.2003 року № 169 не є рішенням про надання земельної ділянки в користування.

Тобто, після винесення рішення Старопетрівської сільської ради від 25.09.2003 року № 169, ОСОБА_3 повинна була розробити проект відведення земельної ділянки, який розробляється організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Однак, ОСОБА_3 з 2003 року не здійснювала жодних дій в порядку, визначеному чинним законодавством щодо перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Таким чином, позивачем всупереч ст.60 ЦПК України жодним належним та допустимим доказом не доведено, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,09 га по АДРЕСА_3, чи у неї виникло право власності на конкретну земельну ділянку площею 0,09 га по АДРЕСА_3.

Також, безпідставними є твердження позивача про те, що рішення Старопетрівської сільської ради №850-25.У.2 від 1 вересня 2010 року про відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,045 га по АДРЕСА_3, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 00450 га, виданого на ім'я ОСОБА_4, договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. 8 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1678, договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Голуб Л.А. 3 серпня 2016 року, серія та номер №969 є незаконними та порушують її права.

Судом встановлено, що рішенням Старопетрівської сільської ради від 04.02.2010 року надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішенням № 850 від 01.09.2010 року затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0,0450 га в АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 на підставі рішення Старопетрівської сільської ради №850 від 01.09.2010 року розробив та погодив в усіх необхідних органах технічну документацію та отримав державний акт серії НОМЕР_2 про право власності на земельну ділянку площею 0,0450 га в АДРЕСА_3.

Відповідно до довідки Управління Держкомзему у Вишгородському районі від 20.07.2010 року №1698 згідно даних форми 6-зем станом на 02.07.2010 року земельна ділянка площею 0,0450 га, яка відводилась ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в селі Старі Петрівці в межах Старопетрівської сільської ради, перебуває у землях, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів.

Таким чином, довідка Управління Держкомзему у Вишгородському районі від 20.07.2010 року №1698 підтверджує той факт, що ОСОБА_4 отримав право власності на земельну ділянку, яка нікому не належала на праві власності або на праві користування, тому рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 01.09.2010 року № 850-25-Y.2 про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки в розмірі 0,0450 га в АДРЕСА_3 та державний акт на право власності на цю земельну ділянку не порушують прав власності будь-кого або користування, в тому числі не порушують прав ОСОБА_3, яка не має жодного відношення до цієї земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи зазначене вище, ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного законодавства став власником земельної ділянки площею 0,045 га, кадастровий номер НОМЕР_3.

Окрім того, позивачка зазначає, що на підставі договору від 10 червня 2009 року по виконання робіт по розробці технічної документації щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,09 га по АДРЕСА_3 ТОВ «Будексім 2007» склав попередній кадастровий план земельної ділянки, якою вона користувалась - 0,1461 га, з яких 0,09 га біля будинку, які ОСОБА_7 було надано в користування рішенням Старопетрівської сільської ради та 0,0561 га, які позивачка тимчасово використовувала для огороду, оскільки дана земельна ділянка нікому не належала. Але отримати державний акт на земельну ділянку позивачка не змогла, оскільки відповідно до висновку експерта №1391 від 29 жовтня 2013 року при порівнянні конфігурації площі, довжин меж та координат злому меж земельних ділянок, що містяться в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_4 та кадастровому плані ОСОБА_3, виготовленому ТОВ «Будексім 2007» встановлено подвійне врахування однієї і тієї ж частини земельної ділянки площею 449,58 кв.м..

Однак, дані вимоги позивача є безпідставними, у зв'язку з наступним.

Згідно з частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій статті 79-1 ЗК України) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Посилання позивача як на підставу своїх позовних вимог на висновок експерта № 1391 від 29.10.2013 року є безпідставним , оскільки такий висновок не є висновком експерта, який відповідно до Цивільного процесуального кодексу України може бути прийнятий судом в якості доказу, оскільки заперечується відповідачами, а питання щодо призначення експертизи в судовому засіданні позивачем не ставилося.

Таким чином, ОСОБА_4 на законних підставах набув та належним чином зареєстрував право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,045 га, яка в подальшому була відчужена відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 8 листопада 2014 року за реєстровим №1678 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 29218058 від 8 листопада 2014 року, номер запису про право власності: 7621308.

В подальшому, відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 серпня 2016 року, посвідченого Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №969 ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0450 га, кадастровий номер: НОМЕР_3. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. 3 серпня 2016 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_3 та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30822338 від 8 серпня 2016 року.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки, ОСОБА_3 не набула права користування спірною земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,045 га у встановленому законом порядку, її цивільні права та інтереси не були порушені, а відповідно, суд не вбачає підстав для визнання незаконними чи скасування правових актів індивідуальної дії, якими є рішення, що оскаржуються.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-79, 259, 263-265, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права користування земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Повний текст рішення виготовлений 02.04.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3 (АДРЕСА_3);

Представник позивача: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

Відповідачі: Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області (Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Князя Святослава, 13), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (АДРЕСА_4), ОСОБА_6 (АДРЕСА_2);

Представник відповідача: ОСОБА_2 (АДРЕСА_5);

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області (м. Київ, вул. Серпова, 3/14).

Суддя І.Ю. Котлярова