06.02.2019 Єдиний унікальний номер 201/9025/18
Єдиний унікальний номер 201/9025/18
Провадження № 2/205/604/19
06 лютого 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії,
19 вересня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержання вимог п. 4 ст. 175, ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 02 жовтня 2018 року позивачем було надано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що він є військовослужбовцем і учасником бойових дій та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту з листопада 2008 року. 07 жовтня 2015 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Оскільки позивач є військовослужбовцем і проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, на нього поширюється дія ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема у забороні банкові нараховувати позивачеві штрафні санкції і відсотки за наданими кредитними коштами з початку і до закінчення особливого періоду, тому він звернувся до банку із заявою про реструктуризацію боргу. Листом від 06 липня 2018 року АТ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_1 у перерахуванні суми заборгованості за наданим кредитом. Позивач у своєму позові просив суд зобов`язати відповідача припинити нарахування йому процентів і комісій відповідно до умов договору з початку дії особливого періоду в Україні, визначено ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і до його закінчення та зобов`язати АТ «ПриватБанк» здійснити перерахування сплачених платежів за кредитним договором з початку дії договору до закінчення особливого періоду в країні, а також зобов`язати відповідача сплачені платежі у вигляді процентів, комісій та штрафів зарахувати до суми тіла кредиту, починаючи з 07 жовтня 2018 року і до закінчення особливого періоду. У своїй заяві до суду позивач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач АТ «ПриватБанк» про час дату судового засідання повідомлений належним чином, свого представника із належним чином оформленими повноваженнями у судове засідання не направив, письмовий відзив на позов суду не надав. Відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України розділу 161 представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 132-2 цієї Конституції виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року. Представником банку судові не надано свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, тому суд позбавлений можливості допустити до участі у справі представника, який не має свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, виданого у встановленому порядку.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 травня 2008 року перебуває на військовій службі у ЗСУ за контрактом (а.с. 41).
07 жовтня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту. Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір.
31 серпня 2016 року позивачем було подано до АТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення на колишні умови обслуговування кредитних карт (а.с. 62).
Листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-180627/247 від 06 липня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що на його прохання положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до кредитного договору, укладеного між ним і банком 07 жовтня 2015 року, не застосовуються (а.с. 39).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, тобто з 18 березня 2014 року, та триває по теперішній час.
Ч. 1 ст. 27 ЦК України встановлено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.
Суд приходить до висновку, що підписана позивачем 31 серпня 2016 року заява про повернення на колишні умови обслуговування кредитних карт за своєю суттю є відмовою ОСОБА_1 від наданого йому ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права заборони АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати штрафні санкції та відсотки на заборгованість за кредитними зобов`язаннями позичальника. При цьому посилання відповідача на ч. 3 ст. 6 ЦК України щодо права відступлення сторін договору від положень актів цивільного законодавства є неправомірним, оскільки банком вказане положення зазначено, навмисно не зазначено абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України, що само по собі спотворює норму права.
Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Тобто, оскільки у п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прямо вказано на те, що до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, позивач є особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки особливий період розпочався 18 березня 2014 року та триває по теперішній час, а правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним, тому дії відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій до закінчення особливого періоду, є неправомірними.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, які знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у цій частині.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити певні дії до закінчення особливого періоду в Україні, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд вважає, що у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто після порушення своїх прав позивач має право звернутися до суду за їх захистом з самостійним позовом, а наразі заявлені вимоги в цій частині є передчасними, тому суд приходить до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити.
У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
ОСОБА_1 при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 114 гривень 40 коп. (3 позовні вимоги немайнового характеру х 704 гривні 80 коп. = 2 114 гривень 40).
На підставі викладеного, керуючись п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, ч. 1 ст. 4, ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 27, ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 6 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання
Суддя: