Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 607/11544/16-ц

провадження № 61-27613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Міністерство освіти і науки України, державний професійно-технічний навчальний заклад «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - МОН), Державного професійно-технічного навчального закладу «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» (далі - Державне ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі», училище) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що 22 серпня 2011 року між ним та МОН укладено контракт, на підставі якого наказом МОН від 29 серпня 2011 року № 402-к його призначено на посаду директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на строк 5 років з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2016 року.

Наказом МОН від 13 вересня 2016 року № 435-к його звільнено з 01 вересня 2016 року з посади директора училища у зв'язку із закінченням строку контракту за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Наказ МОН про його звільнення є незаконним, оскільки він після закінчення строку дії контракту продовжував працювати на посаді директора, його не було попереджено про звільнення, у зв'язку з чим позбавлено реальної можливості узгодити з відповідачем питання щодо продовження контракту на новий строк, як це передбачено умовами контракту.

ОСОБА_4 просив скасувати наказ МОН від 13 вересня 2016 року № 435-к; зобов'язати МОН поновити його на роботі на посаді директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі»; стягнути з училища на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 серпня 2016 року до дня поновлення його на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано наказ МОН від 13 вересня 2016 року № 435-к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» та поновлено його на цій посаді. Стягнуто з Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» 120 123,99 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням від цієї суми відповідних податків та зборів (внесків). Стягнуто з МОН на користь держави 551,20 грн судового збору. Стягнуто з Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на користь держави 1 201,24 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після закінчення строку дії контракту трудові відносини між сторонами фактично тривали, а тому контракт вважається продовженим на тих самих умовах, але на невизначений строк.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звільнення позивача із займаної посади проведено з дотриманням норм КЗпП України та умов укладеного між сторонами контракту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 02 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

09 та 17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення МОН на касаційну скаргу ОСОБА_4

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4мотивована тим, рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та несправедливим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційний суд вибірково здійснив аналіз правовідносин, які склалися між позивачем та МОН, не врахував, що МОН неодноразово здійснювало його незаконне звільнення із займаної посади. Позивач був позбавлений права ініціювати продовження дії контракту, оскільки МОН повторно його звільнило заднім числом, не врахувавши, що після закінчення дії контракту трудові відносини продовжувалися. Рішення суду першої інстанції є законним і справедливим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Заперечення МОН на касаційну скаргу мотивовані необґрунтованістю вимог касаційної скарги. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії контракту сторони досягли домовленості продовження трудових відносин шляхом укладення нового контракту. Рішення апеляційного суду є законним і справедливим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що Державний ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» за своїм статусом є державним професійно-технічним закладом, який підпорядкований Міністерству освіти і науки України.

22 серпня 2011 року між МОН та ОСОБА_4 укладено контракт, а 29 вересня 2011 року МОН видано наказ № 402-к, за умовами якого позивача призначено на посаду директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на строк 5 років з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2016 року.

Наказом Міністерства освіти і науки України №46-к від 08 лютого 2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» з 10 лютого 2016 року на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2016 року, ухваленим у справі № 607/2415/16-ц, позов ОСОБА_4 до МОН про скасування наказу від 08 лютого 2016 року № 46-к про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі», стягнуто з Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» 108 683,61 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом МОН від 13 вересня 2016 року № 431-к ОСОБА_4 поновлено на посаді директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» з 11 лютого 2016 року.

Наказом МОН від 13 вересня 2016 року № 435-к ОСОБА_4 у зв'язку із закінченням строку дії контракту звільнено з посади директора Державного ПТНЗ «Тернопільське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» з 01 вересня 2016 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих

процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі, дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про професійно-технічну освіту» керівництво діяльністю професійно-технічного навчального закладу здійснює директор, якого призначає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері професійно-технічної освіти, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про професійно-технічну освіту» директор професійно-технічного навчального закладу державної форми власності призначається на посаду за результатами конкурсу, який проводиться відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, шляхом укладення з ним трудового договору (контракту) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади. Директор призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Пунктом 28 укладеного позивачем з МОЗ контракту передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії цього контракту за угодою сторін може бути укладений новий контракт. Підписавши контракт, позивач погодився з його умовами, в тому числі і зі строком його дії.

13 вересня 2016 року на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2016 року, ухваленим у справі № 607/2415/16-ц, позивача поновлено на роботі і в цей же день його звільнено у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Матеріали справи не містять і позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про досягнення сторонами контракту домовленості про продовження трудових відносин шляхом укладення нового контракту, як це передбачено його умовами.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що умовами контракту сторони погодили строк його дії, а саме до 01 вересня 2016 року, а тому звільнення позивача з 01 вересня 2016 року за закінченням строку дії контракту на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України є законним.

Умови контракту не передбачають можливості автоматичного продовження його дії без укладання між сторонами нового контракту.

Доводи позивача про те, що після закінчення дії строку контракту він продовжив виконання обов'язків директора, у зв'язку з чим трудові відносини вважаються продовженими на умовах контракту, є безпідставними, оскільки самі по собі такі доводи не підтверджують факт виконання позивачем трудових обов'язків після рішення суду про поновлення його на роботі, а належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин він не надав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат