Справа № 211/5459/18
Провадження № 2/211/459/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить суд стягнути з відповідачки борг в сумі 20 000,00 грн., посилаючись на внесення нею коштів в якості застави в сумі 24360,00 грн. за свого сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідачка отримала. В обґрунтування позову зазначено, що 20 жовтня 2014 року вона взяла в борг суму в розмірі 10 000,00 грн. у ОСОБА_5 та 10 000,00 грн. у ОСОБА_6 з метою внесення застави за свого сина ОСОБА_4 в сумі 24360,00 грн. Заставу у вказаній сумі було внесено на рахунок суду на ім`я відповідачки ОСОБА_3 , оскільки вона їй довіряла та за станом здоров`я не могла ходити по різним інстанціям. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 , відповідачка є дружиною її померлого сина. Однак їй стало відомо, що після смерті сина відповідачка отримала гроші, які були внесені нею в якості застави, а повернути внесені нею гроші, відповідачка відмовляється. Разом з тим, на момент внесення застави за її сина відповідачка по справі при свідках зобов`язалась повернути їй гроші в сумі 20 000,00 грн., тому просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 29 травня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 . вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що заявлені позивачем вимоги вона не визнає повністю за безпідставністю та недоведеністю вимог, не укладенням договору позики між нею та позивачем. Так, 21 жовтня 2014 року нею, з метою звільнення під заставу її чоловіка ОСОБА_4 , було внесено на депозитний рахунок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, заставу в сумі 24360,00 грн. власних коштів. 28.06.2017 р. її чоловік помер, тому ухвалою суду від 10.1.2017 р. вирішено повернути їй заставу у сумі 24360,00 грн. Будь-яких угод, усних чи письмових, щодо взяття у борг та повернення коштів між нею та ОСОБА_1 не укладалося. Тому оскільки між ними не виникло будь-яких правовідносин та відповідно взагалі відсутній правочин, просить відмовити в задоволенні позову повінстю.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 зв`язку зі смертю обвинуваченого. Вирішено після набрання законної сили ухвали про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суму внесеної застави у розмірі 24360,00 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що вказана сума передана нею відповідачу ОСОБА_3 для внесення застави за сина ОСОБА_4 , частину з яких позивач взяла в борг 20 жовтня 2014 року у ОСОБА_5 (а.с. 5) та ОСОБА_6 (а.с. 6).

Згідно статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц), тощо,яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України,

З матеріалів справи вбачається відсутність розписки про отримання в борг грошей відповідачем, тобто сторони не дотримались письмової форми договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, згідно частин другої, третьої статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст.1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики.

Правовий аналіз статті 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № справа №654/2275/16-ц).

Таким чином, встановивши відсутність розписки про отримання в борг коштів відповідачкою у позивачки, що як письмовий правочин, укладений між сторонами підтверджував би не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами правовідносин з договору позики, а отже і відсутність підстав для задоволення позову.

Наявність копій розписок позивача про отримання нею в інших осіб в позику суми 20 000,00 грн., не спростовує вищезазначеного.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 625,1046-1050 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко