РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судовог засідання Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу № 569/12623/19 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення документів та тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди другого з батьків та збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом в інтересах малолітньої дочки, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення документів та тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди другого з батьків та збільшення розміру аліментів, просить суд надати дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на оформлення всіх необхідних документів для виїзду за кордон, в тому числі для відкриття візи, та тимчасовий виїзд на навчання та її проживання на території Федеративної Республіки Німеччини - без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 - на період з 20 серпня 2019 року по 13 серпня 2027 року (до її повноліття). Збільшити розмір присуджених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року по цивільній справі №569/18637/13-ц з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на її користь, аліментів на утримання доньки,- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 700 гривень до 4000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі - ОСОБА_3 перебувала в шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013року - було розірване.

Від спільного подружнього життя у них є малолітня дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її повному утриманні та проживає зі нею.

Крім того, вищезазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 700 грн. з усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття.

З метою отримання візи для тимчасового проживання та навчання доньки у ФРН, вона звернулась разом із нею до візового центру, де отримала відповідь про обов`язковість наявності письмової згоди обох батьків для відкриття та отримання візи, посвідченої нотаріусом, оскільки дитина є неповнолітньою.

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, вважає, що надання дозволу на оформлення всіх необхідних документів для виїзду на навчання за межі території України її з відповідачем по справі дочці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів їх дитини, ОСОБА_2 .

Разом з питаннями надання дозволу на виготовлення документів та надання тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди другого з батьків, змушена ставити питання і про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Необхідність зміни розміру аліментів пов`язана з тим, що дитина потребує технічного обладнання для навчання та дозвілля, сезонного одягу та відпочинку, в свою чергу, відповідач по справі, працює військовослужбовцем, має постійний достатній заробіток (на час винесення рішення про стягнення аліментів був безробітним), отже у відповідача суттєво змінилось матеріальне становище, а тому він може і зобов`язаний приймати участь в утриманні їх дитини, а не перекладати цей обов`язок виключно на неї як матір.

На підставі викладеного ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 липня 2019 року матеріали цивільної справи № 569/12623/19 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення документів та тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди другого з батьків та збільшення розміру аліментів визначено направити до Київського апеляційного суду, для визначення підсудності.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року ухвалу Рівненського міського суду від 04 липня 2019 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 жовтня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача подав до суду заяву вх. №56306/19 від 01.11.2019 року про розгляд справи без його участі та участі його довірительки, вказавши, що позов підтримує та просить його задоволити в повному обсязі.

Відповідач на електронну адресу суду надіслав заяву вх. №56294/19 від 01.11.2019 року про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебувала в шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року було розірвано.

Від спільного подружнього життя у них з відповідачем є малолітня дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю, ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що на даний час донька сторін навчається в 3 класі загально-освітньої школи імені Берти Гуммеля в Федеративна Республіка Німеччина, що підтверджується довідкою від 09.04.2019 року.

З позовної заяви слідує, що з метою отримання візи для тимчасового проживання та навчання доньки у ФРН, позивачка звернулась разом із нею до візового центру, де отримала відповідь про обов`язковість наявності письмової згоди обох батьків для відкриття та отримання візи, посвідченої нотаріусом, оскільки дитина є неповнолітньою.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3Конвенції «Про права дитини», що прийнята Організацією Об`єднаних Націй 20.11.1989 року в редакції, що схвалена резолюцією №50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, ратифікована постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

В ч.3 ст.28, ч.1 ст. 29 вищевказаної Конвенції зазначено:

Держави-учасниці заохочують і розвивають міжнародне співробітництво з питань, що стосуються освіти, зокрема, з метою сприяння ліквідації невігластва і неписьменності в усьому світі та полегшення доступу до науково-технічних знань і сучасних методів навчання. В цьому зв`язку особлива увага має приділятися потребам країн, що розвиваються;

Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на:

а) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі;

b) виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй;

с) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної;

d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення;

е) виховання поваги до навколишньої природи (ч.1 ст.29 Конвенції).

Між тим, згідно з нормами, закріпленими Міжнародним пактом про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, Протоколом №4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04 листопада 1950 року, здійснення права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання в межах території будь-якої держави і право залишати будь-яку країну, включаючи власну, не підлягає жодним обмеженням.

Відповідно до положень ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно ст. 2, 4 вказаного Закону виїзд за кордон України громадянина, який не досяг 18 років здійснюється на підставі проїзного документу дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України для виїзду за кордон і постійного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним з таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон, що включає -виготовлення візи за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, з наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на оформлення документів на виїзд за кордон дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що надання дозволу на оформлення всіх необхідних документів для виїзду на навчання за межі території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів ОСОБА_2 , створенню умов для найкращого розвитку її особистості, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі, а також розвитку її кругозору, що в свою чергу, сприятиме підготовці її до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовний вимог в частині про збільшення розміру аліментів, то суд виходив з такого.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 700 грн. з усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття.

13 грудня 2014 року позивачка вийшла заміж та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, - суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 принципу 7 «Декларації прав дитини» прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року - найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року №556/1896/16-ц.

З позову вбачається, що необхідність зміни розміру аліментів пов`язана з тим, що дитина потребує технічного обладнання для навчання та дозвілля, сезонного одягу та відпочинку, в свою чергу, відповідач по справі, працює військовослужбовцем, має постійний достатній заробіток (на час винесення рішення про стягнення аліментів був безробітним).

Так, суд приходить до висновку, що у відповідача суттєво змінилось матеріальне становище, а тому він може і зобов`язаний приймати участь в утриманні їх дитини, а не перекладати цей обов`язок виключно на матір.

До того ж, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитини, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і на даний час у віці від 6 до 18 років з липня 2019 року становить 2007 грн.

Суд при визначенні розміру аліментів бере до уваги, що відповідач, не є особою похилого віку, працездатний та не заперечив сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду.

Так, враховуючи, що належне утримання дитини є обов`язком не тільки матері, але й батька та інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягає збільшенню з 700 гривень, який було встановлено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року по цивільній справі №569/18637/13-ц, на користь позивача на утримання дочки, до 4000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитині.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст. 41 СК України) стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному бсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 313 ЦК України, ст. 157 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення документів та тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди другого з батьків та збільшення розміру аліментів - задоволити.

Надати дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Севастополь, АРК, на оформлення всіх необхідних документів для виїзду за кордон, в тому числі для відкриття візи, та тимчасовий виїзд на навчання та її проживання на території Федеративної Республіки Німеччини - без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 - на період з 20 серпня 2019 року по 13 серпня 2027 року (до її повноліття).

Збільшити розмір, присуджених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2013 року по цивільній справі №569/18637/13-ц з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання доньки,- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 700 гривень до 4000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина