Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 523/500/16-ц

провадження № 61-27729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3 ,

відповідач 3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року у складі судді Малиновського О. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Сєвєрової Є. С., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що в зв`язку з неналежним виконання кредитного зобов`язання у відповідачів перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2007 року у розмірі 436 705, 17 доларів США.

Від указаної заборгованості позивач просив не враховувати суму в розмірі 112 306, 20 доларів США, яка була стягнута рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2010 року. Різниця склала 324 398, 97 доларів США.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка за період з 15 жовтня 2009 року по 07 грудня 2015 року склала 109 030, 64 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України від 07 грудня 2015 року складає 2 577 484, 33 грн, та складається з наступного: 3 308,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 91 218,09 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 14 504,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, яку банк просив стягнути із відповідачів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали, однак з позовом до суду банк звернувся із пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що кредитором не змінювався строк виконання основного зобов`язання, кредитний договір не припинено та не розірвано, сторонами визначено строк виконання зобов`язання до 18 січня 2027 року, суди першої та апеляційної інстанцій не застосували положення статей 611, 1054 ЦК України та неправильно застосували вимоги статей 526, 599, 1048 ЦК України, унаслідок чого дійшли хибного висновку про відмову у задоволенні позовних, оскільки наявність судового рішення не припиняє зобов`язання за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій. Крім того, судами не враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якої проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі № 523/500/16-ц і витребувано її з Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справу № 523/500/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у вкладі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу № 523/500/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 18 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредитні грошові кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 98 000,00 доларів США на споживчі цілі, та у розмірі 19 640,00 доларів США на оплату страхових платежів в порядку передбаченого пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою 0,84 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту, щомісячно.

Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор з власної ініціативи має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, винагороди і процентів за його користування (пункт 2.3.3 договору).

З метою належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов`язань, які виникли у ОСОБА_2 , між ЗАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з кожним окремо, 18 січня 2007 року укладено договори поруки за умовами яких останні прийняли на себе зобов`язання відповідати, як поручителі, за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 Зазначеним договором встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором.

У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань позивач звертався до суду та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2010 року по справі № 2-1431/10 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та з ОСОБА_3 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість у сумі 899 145,89 грн. Судове рішення мотивовано правом банку вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за них у разі порушення умов договору. Оскільки позичальник та відповідачі свої зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконали, станом на 14 жовтня 2009 року утворилась заборгованість у розмірі 112306,20 доларів США, що еквівалентно 899145,89 грн., з яких заборгованість за кредитом - 95647,11 доларів США (765763,87 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом - 11719,74 доларів США (93830,58 грн.), заборгованість по комісії за користування кредитом - 1960 доларів США (15692,15 грн), пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 2979,35 доларів США (23853,27 грн.).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору № OD30GK00490002 від 18 січня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і позичальником ОСОБА_2 , банк має право на вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за них у разі порушення умов договору. При цьому відповідно до статей 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями, за якими строк виконання не наступив, строки вважаються такими, що настали, строки вважаються такими, що наступили в указану у повідомленні дату. Банк правом, передбаченим пунктом 2.3.3 кредитного договору скористався. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2010 року по справі № 2-1431/10, яке набрало чинності 21 липня 2010 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю і стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 112306,20 доларів США, що еквівалентна 899145,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 95647,11 доларів США (765763,87 грн.), заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 11719,74 доларів США (93830,58 грн.), заборгованості за комісією за користування кредитом у сумі 1960 доларів США (15692,15 грн), пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у сумі 2979,35 доларів США (23853,27 грн.).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Звернувшись із позовом до суду про стягнення заборгованості, який рішення суду було задоволено, ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 109030,64 долари США, що за курсом НБУ складає 2577484,33 грн. і складається з 3308,55 долари США (заборгованість за кредитом), 91218,09 доларів США (заборгованість по процентам за користування кредитом), 14504,00 долари США (заборгованість за комісією за користування кредитом) не підлягають задоволенню відповідно до статей 598, 1050 ЦК України.

З позовними вимогами відповідно до статті 625 ЦК України позивач не звертався.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісію за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки у 2010 році банк пред`явив до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове виконання кредитного зобов`язання шляхом пред`явлення відповідного позову, а відтак до зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними. Тому висновки суду першої та апеляційної інстанції про застосування строків позовної давності до позовних вимог є помилковими.

Відносно доводів касаційної скарги про те, що судами не враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якої проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, то Верховний Суд зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики здійснено відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права (суди попередніх інстанцій помилково застосували позовну давність до заявлених банком вимог), Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржені судові рішення підлягають зміні шляхом зміни їх мотивувальної частини.

Щодо судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило