ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/957/19

Провадження № 22ц/818/1572/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Бровченка І.О.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу заапеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року у складі судді Золотарьової Л.І.

у справі №640/957/19 за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

14.01.2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, а саме: на квартиру №2 загальною площею 150,4 кв.м., житловою площею 93,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; на нежитлове приміщення, цокольного поверху №58 - місце для паркування загальною площею 16,7 кв.м. в літ. «А-9» за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 посилався на те, що він буде звертатися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за розпискою від 20.01.2015 року про отримання позики у розмірі 2 815 384 грн. 20 коп., три відсотки річних 252 227 грн. 57 коп., а всього 3 067 611 грн. 77 коп. Заявник вказував, що згідно з розпискою позика у сумі 100000 доларів США надавалась позичальником на один рік, тобто до 20.01.2016 року, однак до цього часу зобов'язання відповідачем не виконано. Зазначав, що він має реальні побоювання, що ОСОБА_2, отримавши позов, здійснить відчуження належного йому майна, оскільки відповідач до теперішнього часу не повернув грошові кошти, від будь-яких зустрічей та перемовин відносно виконання договору відповідач ухиляється. Накладення арешту не порушить прав та інтересів відповідача, ціна позову є значною, вид забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами, тому забезпечення позову є необхідним та забезпечить ефективне поновлення порушених прав заявника, а невжиття таких заходів зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Суд вирішив з метою забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру №2 загальною площею 150,4 кв.м., житловою площею 93,4 кв.м. та на нежитлове приміщення, цокольного поверху №58 - місце для паркування загальною площею 16,7 кв.м. в літ. «А-9», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстрована за ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви в повному обсязі .

Обґрунтовуючи скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3вказує, що як вбачається з заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, заявником не додано жодного доказу на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того в ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року також відсутні посилання та взагалі будь-яке мотивування існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вважає, що не можна погодитись з висновком суду про співмірність розміру забезпечення позову з позовними вимогами, так як сума заявлених позовних вимог становить 3 067 611 грн. 77 коп., а оціночна вартість квартири № 2 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 становить 8 391 700 грн., в той же час оціночна вартість нежитлового приміщення цокольного поверху № 58 - місце для паркування за адресою: АДРЕСА_1 становить 840 100 грн. Таким чином заходами забезпечення позову накладено арешт на майно загальною вартістю 9 231 800 грн., при сумі заявлених позовних вимог розміром 3 067 611 грн. 77 коп., що є в три рази більшим сумі заявлених вимог. Викладене свідчіть про суттєве порушення прав особи, щодо якої застосовуються заходи забезпечення позову та порушення принципу співмірності закріплених ч.3 ст. 150 ЦПК України.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачем не здійснюється облік видатків, що підтверджується змістом наданих ним податкових декларацій. Із одного лише обсягу задекларованого доходу неможливо встановити дійсний розмір отриманого ОСОБА_2 прибутку від здійснення підприємницької діяльності, а тому посилання на високий та стабільний дохід є недоречним та не підтверджується доказами.

Крім того, у період чотирьох років ОСОБА_2 умисно ухилявся від виконання зобов'язання за договором позики, що є підтвердженням існування об'єктивної загрози невиконання ним рішення суду та, відповідно, правомірність застосування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції було враховано співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів; враховано докази, надані до суду; досліджено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову та вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення позову. При цьому скаржник в апеляційній скарзі не вказує, які саме негативні наслідки для нього настали після вжиття заходів забезпечення позову.

Необхідності встановлювати ринкову вартість майна, за рахунок якого позов забезпечується, ЦПК України не передбачає. До того ж ані суд, ані позивач не має об'єктивної можливості її встановити на вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутня можливість доступу до майна для проведення незалежної оцінки.

Таким чином, на його думку, Київським районним судом м. Харкова під час постановления оскаржуваної ухвали від 16.01.2019 року було дотримано вимоги глави 10 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважаючи вагомими зазначені ним обставини реальної загрози захисту порушеного права у разі невжиття заходів, а також прояснив, що позов подано, відкрито провадження і в суді вирішуються клопотання про призначення експертиз.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого відповідачем судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову як до пред'явлення позову , так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України передбачено право заявника звернутись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Як вбачається, предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 3 067 611 грн. 77 коп.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в тій частині, що заява ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована і її необхідно задовольняти, зважуючи на приписи ст.151 ЦПК України та обставини справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 зазначав, що предмет майбутнього спору стосується стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у сумі еквівалентній 100 000 дол. США.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року , роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із обраним позивачем видом забезпечення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов'язана з необхідністю збереження об'єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у виді арешту квартири і паркомісця може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння і користування вказаним майном, що може призвести до безпідставного заподіяння збитків, не обумовлених забезпечення балансу інтересів та рівності сторін у цивільному судочинстві, а тому вважає за необхідне змінити вид забезпечення позову з арешту нерухомого майна на заборону його відчуження.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про ненадання ОСОБА_4 доказів реальної загрози відчуження майна з метою створення ускладнень у виконанні рішення, у разі задоволення позову, оскільки надані заявником докази вказують на наявність спору щодо стягнення заборгованості у значній сумі, маються ознаки значного у часі невиконання зобов'язання, що дає підстави обґрунтованого побоювання позивача у неможливості ефективного судового захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апелянта щодо значного, на його думку, перевищення вартості квартири порівняно із сумою заборгованості, також не свідчать про відсутність у суду станом на 16 січня 2019 року підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки станом на 16.01.2019 року суд не мав у своєму розпорядженні такі дані. Сама по собі певна різниця між вказаною позивачем сумою заборгованості та вказаною в долученому до апеляційної скарги звіті ТОВ «Експрес-лідер» про оцінку нерухомого майна, яке є не безспірним, не є безумовною підставою для визнання ухвали суду незаконною.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості скористатися передбаченим процесуальним законом правом звертатися до суду із заявами про скасування вжитих судом заходів чи їх зміні на інші, а також про зустрічне забезпечення у відповідності до ст.ст.154-159 ЦПК України з метою протидії недобросовісного використання позивачем процесуальними правами.

Керуючись ст.ст.2, 149, 150, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 та ч.3 ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року змінити.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Заборонити відчуження у будь-який спосібнерухомого майна:

-квартири №2 загальною площею 150,4 кв.м., житловою площею 93,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП- НОМЕР_1);

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №58 - місце для паркування загальною площею 16,7 кв.м. в літ. «А-9» за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстровано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП - НОМЕР_1).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

І.О. Бровченко