Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 214/7168/14-ц

провадження № 61-16515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року в складі судді Ковтун Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року в складі колегії суддів:Митрофанової Л. В., Бондар Я. М., Зубакової В. П.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання часток у спільній сумісній власності.

Позовна заява мотивована тим, що з грудня 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 в квартирі, яка належить їй

з сином на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 ;

в цій квартирі з 15 грудня 1998 року до 08 жовтня 1999 року ОСОБА_4 був зареєстрований.

18 січня 2003 року за нотаріально посвідченим договором дарування вони придбали будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Оформлення нерухомості за їхньою згодою проведено і оформлено на ОСОБА_4 з метою зменшення витрат на оформлення договору, але фактично ними укладено договір купівлі-продажу та сплачено грошові кошти у розмірі 15 331,00 грн частинами протягом 2003 року.

З 18 січня 2013 року до дня смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_4 у неї склалися неприязні відносини з відповідачами.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2015 року № 116 вартість будинку АДРЕСА_2 становить 249 970,00 грн, а вартість 1/2 частини - 122 985,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з грудня 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати удаваним договір дарування будинку від 18 січня 2003 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , визнавши цей договір договором купівлі-продажу; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_2 ; визнати, що частки у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рівними і становлять по 1/2.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що немає підстав для визнання спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , який помер, спірного будинку, визначення часток

у спільній сумісній власності по 1/2 кожному та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної оцінки довідкам від 29 квітня 2014 року № 2021, від 07 серпня 2014 року № 1485, від 29 квітня 2014 року № 2020. Факт продажу спірного будинку, а не його дарування, підтверджено поясненнями свідків, в тому числі і зі сторони відповідачів. Судами не враховано, що родинні стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період з грудня 1998 року і до набрання чинності Сімейним кодексом України (далі - СК України) підпадали під дію закону, що діяв на вказаний період часу.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на касаційну скаргу, в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 18 січня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування будинку АДРЕСА_2 , ринкова вартість якого станом на 25 червня 2015 року становила 245 970,00 грн.

З 01 березня 1974 року до 27 вересня 1999 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі

з ОСОБА_7

ОСОБА_4 з 15 грудня 1998 року був зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 , знятий з реєстрації 08 жовтня 1999 року.

ОСОБА_1 з 18 січня 2003 року до дня смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

У довідці від 14 квітня 2014 року № 2011 вказано, що у будинку АДРЕСА_2 з 21 лютого 2003 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, проживав і був зареєстрований ОСОБА_4 . На день смерті він членів сім`ї не мав.

ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

й фактично мешкав за цією адресою з 18 січня 2003 року до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За цей період разом з ОСОБА_4 з 18 січня 2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала його мати ОСОБА_3 , після від`їзду якої

з 02 жовтня 2004 року ніхто постійно не проживав. Домашнє господарство ОСОБА_4 вів самостійно, дружини не мав, дочка мешкала окремо. За місцем його постійного мешкання та реєстрації знаходились тільки речі повсякденного вжитку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди дійшли правильного висновку про те, що для встановлення факту знаходження у фактичних шлюбних відносинах суд має виходити з того, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За встановлених у цій справі обставин суди зазначили, що таких доказів відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) позивачем не надано, при цьому критично оцінили свідчення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини другої статті 58 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування квартири), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Тлумачення частини другої статті 58 ЦК УРСР дозволяє зробити висновок, що для застосування конструкції удаваності має бути встановлено, що відповідний договір вчинено для приховання іншого договору.

Суди правильно зазначили, що не можуть бути підставою для задоволення позову доводи позивача про те, щофакт продажу спірного будинку, а не його дарування, підтверджується поясненнями свідків. Сторони угоди на час розгляду справи судом померли.

У зв?язку з цим суди дійшли висновку, що позивачем не надано доказів, які

б підтверджували, що договір дарування є удаваною угодою, тобто яка вчинена для приховання договору купівлі-продажу,

Крім того, не надано і доказів щодо придбання будинку на спільні кошти

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Також судами враховано, що стаття 74 СК України, на яку посилалась позивач, не регулює відносини між нею та ОСОБА_4 , оскільки на час укладання договору дарування (18 січня 2003 року) діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не містив норм, що регулювали б відносини між чоловіком та жінкою, які проживають однією сім`єю і не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, за встановлених обставин суди правильно застосували норми матеріального права, на підставі яких дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат