Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 501/2127/13

провадження № 61-13866св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі, відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 ,

позивач, відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_6 ,

відповідачі - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

треті особи: ОСОБА_12 , Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», виконавчий комітет Іллічівської міської ради в особі органу опіки та піклування,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року, у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовська Л. М., Плавич Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: ОСОБА_12 , Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), виконавчий комітет Іллічівської міської ради в особі органу опіки та піклування, про зобов`язання виконати рішення житлово-побутової комісії та переселення у раніше займане жиле приміщення гуртожитку.

Відповідно до ордеру № 87 від 10 січня 1996 року, виданого на підставі рішення адміністрації ДП «Іллічівський морський торговельний порт» № 14 від 15 листопада 1985 року ОСОБА_12 , який є працівником ДП «Іллічівський морський торговельний порт» був виданий ордер на житлову кімнату № 402 в гуртожитку ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за адресою: АДРЕСА_2 . Даний ордер надав право на вселення разом з ОСОБА_12 до гуртожитку позивачів, як членів його родини.

ОСОБА_12 вирішив здійснити обмін кімнати № 402 у гуртожитку на кімнату № 407 , яка належить на праві користування ОСОБА_6 При цьому згода адміністрації ДП «Іллічівський морський торговельний порт» була отримана, але ОСОБА_1 не надала згоди на обмін приміщеннями та він не здійснився і був скасований рішенням житлової комісії ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 16 лютого 2005 року.

Позивачі не можуть користуватися кімнатою № 402 в гуртожитку, оскільки у ній проживає сім`я ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 народилася маленька дитина, яка зареєстрована у спірній кімнаті.

Просили суд зобов`язати ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 виконати рішення житлово-побутової комісії Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт та переселитися з кімнати № 402 до кімнати № 407 , які розташовані у гуртожитку ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за адресою: АДРЕСА_2 .

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт», про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_6 разом із своєю сім`єю (дружиною, синами, братом) були наймачами кімнати АДРЕСА_4 . З моменту вселення вони зареєстровані у даній кімнаті. Наймачем сусідньої кімнати № 402 був ОСОБА_12 у складі сім`ї: дружина ОСОБА_1 , діти дружини від першого шлюбу - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 З моменту отримання ордеру на вказану кімнату ОСОБА_12 та члени його родини в неї не вселялися та жодного дня в ній не проживали. Зі своєю дружиною позивач знаходився у шлюбі з 1991 року та з 1995 року проживав в квартирі вітчима дружини - ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_6 . У 2011 році, після припинення сімейних відносин, ОСОБА_12 один поселився у кімнату № 402 , неповнолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю.

У жовтні 2002 року ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_12 про обмін житловими кімнатами. За рішенням адміністрації та профспілкової організації ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 23 жовтня 2002 року (протокол № 9), йому (позивачу) був виданий ордер № 8 від 04 листопада 2002 року на право зайняття кімнати № 402 у складі сім`ї 5 чоловік та тим же рішенням на ім`я ОСОБА_12 був виданий ордер № 7 від 04 листопада 2002 року на право зайняття кімнати № 407 . На підставі казаних ордерів сторони поселилися у кімнати, де проживають по теперішній час.

Позивач сплатив заборгованість за комунальними платежами за кімнату № 402 у сумі 800,00 грн з 2002 року. ОСОБА_12 сплачує комунальні платежі за кімнату № 407 .

У зв`язку з тим, що відповідачі не поселялися до спірної кімнату з дня отримання ордеру та не проживали там на протязі всіх послідуючих років без поважних причин, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право на користування кімнатою АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_4 до ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт», виконавчий комітет Іллічівської міської ради, як орган опіки та піклування) про зобов`язати ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 виконати рішення житлово-побутової комісії ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та переселитися з кімнати № 402 до кімнати № 407 , що розташовані у гуртожитку ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_4 , (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право на користування кімнатою АДРЕСА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з моменту отримання ордеру без поважних причин не вселялися та не проживали у кімнаті АДРЕСА_3 понад встановлений законом строк, вони не надали суду доказів, що їм ОСОБА_6 чи інші особи створювали перешкоди у користуванні кімнатою, ОСОБА_6 у складі п`яти осіб вселився у спірну кімнату на підставі ордеру, який у судовому порядку недійсним не визнавався.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Судом апеляційної інстанції справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_6 скасовано, відмовлено у задоволенні ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_4 , (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у ОСОБА_6 відсутнє право звертатись до суду оскільки він не зареєстрований у кімнаті гуртожитку і не є власником спірного приміщення, крім того незважаючи на скасування у 2005 році рішення від 23 листопада 2002 року про надання дозволу на обмін кімнатами у гуртожитку сім`я ОСОБА_6 неправомірно продовжує проживати в спірній кімнаті перешкоджаючи сім`ї ОСОБА_1 користуватись нею.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що сім`я ОСОБА_6 на підставі ордеру вселилась у спірну кімнату, ордер відповідно до статті у судовому порядку недійсним не визнавався, що свідчить про те, що ОСОБА_6 не позбавлений права вимагати у судовому порядку визнання сім`ї ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за обставин їх відсутності без поважних причин з моменту отримання ордеру у 1996 році.

Судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт», виконавчий комітет Іллічівської міської ради в особі органу опіки та піклування, про зобов`язання виконати рішення житлово-побутової комісії та переселення у раніше займане жиле приміщення гуртожитку не оскаржено у касаційному порядку, тому не є предметом касаційного перегляду відповідно до статті 400 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

У липні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у якому просили касаційну скаргу відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року справу № 501/2127/13-ц призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 березня 2018 року справу № 501/2127/13-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу № 501/2127/13-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку № 87 від 10 січня 1996 року, ОСОБА_12 надано право зайняття із сім`єю з 5-ти осіб житлову площу у гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї та прописки, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_12 та ОСОБА_1 - з 01 березня 1996 року; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - з 29 серпня 2003 року; ОСОБА_5 - з 12 вересня 2012 року.

З 1996 року, на підставі ордера від 01 лютого 1996 року, у кімнаті № 407 зареєстровані та проживають сім`я ОСОБА_6 у складі чотирьох осіб.

У 2001 році шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 розірвано.

У 2002 році ОСОБА_12 погодився на обмін кімнати № 402 на кімнату № 407 , яку займала ОСОБА_6

04 листопада 2002 року, на підставі рішення житлово-побутової комісії від 23 жовтня 2002 року, ОСОБА_12 видано ордер на право зайняття кімнати № 407 , а ОСОБА_6 видано ордер на право зайняття кімнати № 402 у складі сім`ї з п`ятьох осіб.

З 2002 року сім`я ОСОБА_6 фактично проживає у кімнаті № 402 , зберігаючи реєстрацію у кімнаті № 407 .

Згідно копії виписки з протоколу № 3 засідання житлово-побутової комісії Іллічівського морського торгівельного порту від 16 лютого 2005 року, постановлено відмінити рішення від 23 жовтня 2002 року протокол № 9 з питання обміну кімнат між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Згідно копії виписки з протоколу №8 засідання житлово-побутової комісії Іллічівського морського торгівельного порту від 15.08.2012 року вирішено надати дозвіл ОСОБА_4 на реєстрацію доньки ОСОБА_5 , 2012 року народження по місцю її реєстрації і проживання АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 жовтня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_12 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 60 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи).

Установивши, що сім`я ОСОБА_6 , незважаючи на скасоване у 2005 році рішення про надання дозволу на обмін кімнатами, прожовжувала проживати у кімнаті № 402 , перешкоджаючи ОСОБА_1 її дітям та онуці користуватись спірним житловим приміщенням, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 її діти та онука не проживають у спірному житловому приміщенні із поважних причин, з чим погоджується і Верховний Суд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, коли визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_4 , (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_12 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. П. Курило