ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Чернівці

справа № 717/1465/18

провадження № 22ц/822/328/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

за участю секретаря Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (головуючий у 1-й інстанції Туржанський В.В.),

встановив:

В листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 21 вересня 2011 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 31 серпня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 222 527 гривень 48 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 4117 гривень 41 коп, за відсотками в розмірі 212 564 гривень 06 коп, пені та комісії в розмірі 5 846 гривень 01коп.

Однак, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 113 136 гривень 71 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 4 117 гривень 41 коп., процентами за користування кредитом в розмірі 109 019 гривень 30 коп.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5095 гривень 09 копійок та вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 108 041 гривню 62 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що строк дії картки закінчується 31 липня 2013року, відповідно правові підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів у зазначений у позові строк відсутні.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку в межах строку дії картки (договору), який встановлено до 31 липня 2013 року.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру та складових заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

У справі встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21 вересня 2011 року уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі т на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті1050 ЦК України.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

З огляду на викладене, вимоги банку про стягнення з відповідача процентів, які нараховані після 01 травня 2015 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За укладеним між сторонами кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-10), виписки з особового рахунку (а.с. 52-54), довідки про видачу кредитних карток (а.с. 56), довідки про зміну умов кредитування (а.с. 55), які надані банком до позовної заяви, вбачається, що позичальнику після отримання картки було неодноразово збільшено кредитний ліміт, максимальний розмір якого становив 4000 гривень, а також надано наступні кредитні картки з такими термінами дії: № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2015 року; № НОМЕР_2 з терміном дії до квітня 2015 року; № НОМЕР_3 з терміном дії до квітня 2015року.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо строку дії картки відповідача до 31 липня 2013 року.

Відповідно і проценти за користування кредитом підлягають до задоволення до 30 квітня 2015 року включно.

При цьому, колегія суддів не погоджується з розрахунком відсотків, який наданий банком за період з 01 вересня 2012 року по 30 квітня 2015 року, виходячи з наступного.

Як вбачається із розрахунку заборгованості банк двічі змінював відсоткову ставку: з 1 вересня 2014 року по 29 вересня 2014 року - 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2% річних.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 20,40 відсотків річних, як таку, що була встановлена на момент укладення кредитного договору між сторонами і діяла на протязі всього строку дії договору між сторонами.

Така відсоткова ставка вказана у анкеті-заяві та у витягу з тарифів.

Згідно із пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів.(а.с.35 зворот).

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною 4 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом частини 4, 6 статті 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

За змістом абзаців 3, 4 пункту 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частини 6 статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

На підставі пункту 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про нікчемність вищенаведеної умови кредитного договору, укладеного між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання ОСОБА_1 відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб.

Крім того, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Отже, розмір процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню, визначається згідно наступного розрахунку:

- за період з 21 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року, складає 2147 гривень 01 коп. (а.с. 10);

- за період з 01 вересня 2014 року по 29 вересня 2014 року, складає 67 гривень 41 коп (з розрахунку: 4102,41 гривень * 20,4/100% * 29 /360 днів);

- за період з 30 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року, складає 494 гривні 63 коп (з розрахунку: 4117,41 гривень* 20,4/100% * 212 /360 днів).

Загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом за базовою процентною ставкою 20,40 річних складає 2709 гривень 05 копійок (2147,01+67,41+ 494,63).

З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 6826 гривень 46 коп., з яких 4117 гривень 41 коп. - заборгованість за кредитом, 2709 гривень 05 коп. - заборгованість за відсотками за період з 20 вересня 2011 року по 30 квітня 2015 року.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду апеляційної скарги) встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за кредитним договором в розмірі 6826 гривень 46 копійок , що становить 6,03 % від ціни позову.

З платіжного доручення № PROM7BSAKL від 17 жовтня 2018 року вбачається, що позивач за подання до суду позову сплатив судовий збір в розмірі 1762 гривні (а. с.2).

З платіжного доручення №PROM7B8NO6 від 07 лютого 2019 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 2643 гривні (а. с. 123).

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 106 гривень 24 копійок (1762*6,03/100) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 159 гривень 37 копійки (2643*6,03/100) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374,376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2018 року змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2011 року в розмірі 6826 гривень 46 коп., з яких 4117 гривень 41 коп. - заборгованість за кредитом, 2709 гривень 05 коп. - заборгованість за відсотками за період з 20 вересня 2011 року по 30 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 106 гривень 26 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 159 гривень 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2019 року.

Головуючий М.І.Кулянда

судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак