Справа № 199/2747/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався на те, що 29.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/145021/3101/74, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 80926,42 долари США строком до 28.02.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних. Банком було виконано свої зобов'язання та видано кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Проте, відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 09.02.2017 року виникла заборгованість в сумі 32522,49 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 875261 грн. 48 коп., з яких: поточна заборгованість за кредитом, що підлягає достроковому стягненню, в розмірі 26434,79 доларів США, що в еквіваленті становить 711426 грн. 26 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 6087,70 доларів США, що в еквіваленті становить 163835 грн. 22 коп. З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та понесені по справі судові витрати.

Відповідачкою ОСОБА_4 було подано зустрічний позов, в якому остання просила визнати недійсним укладений із Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір №014/145021/3101/74 від 29.02.2008 року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалась на те, що положення кредитного договору не містять умов, передбачених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зокрема: реальної (не номінальної) процентної ставки за користування кредитом, абсолютного значення подорожчання кредиту, повної та чіткої інформації про вартість інших фінансових зобов'язань (страхових платежів, послуг нотаріусів. Вартість послуг, зазначених в кредитному договорі із позначкою «від 06%, від 300 грн.» і т.п.», не є повною та чіткою інформацією про вартість цих послуг, а є імітацією їх визначення. Не надання інформації, її нечіткість та незрозумілість, відповідно до положень ст.ст.1,2,19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підприємницькою практикою, що вводить в оману, тобто є нечесною підприємницькою практикою, що в силу ст.6 цього Закону є підставою для визнання правочину недійсним. Банк не міг не знати про зазначені вимоги законодавства та це свідчить про свідоме з боку банку замовчування обставин, що мають істотне значення (приховування реальної вартості кредиту та наслідків такого правочину), які могли би вплинути на рішення позичальника щодо укладання спірного кредитного договору. Тобто, з боку банку був умисел з метою спонукання її о укладання кредитного договору. З рахуванням цього, посилаючись на положення ст.230 ЦК України позивачка за зустрічним позовом просила визнати недійсним кредитний договір №014/145021/3101/74 від 29.02.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлений банком позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимогу в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, не мала зауважень щодо наданої інформації; підписавши кредитний договір погодилась з його умовами; не скористалась своїм правом, передбаченим ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відкликання згоди на укладання кредитного договору; не просила змінити або роз'яснити його окремі положення. Також в поданій заяві представник банку посилався на пропуск позивачкою за зустрічним позовом строків позовної давності та просив застосувати наслідки їх пропуску, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України.

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав заявлений ОСОБА_4 зустрічний позов та просив визнати кредитний договір недійсним з підстав, наведених в зустрічному позові. В задоволенні заявленого банком позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/145021/3101/74, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 80926,42 долари США строком до 28.02.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних.

Факт укладання кредитного договору та виконання банком своїх зобов'язань щодо видачі кредитних коштів в порядку та розмірах, передбачених цим договором, відповідачкою не заперечувався.

Поряд з цим, у зустрічному позові ОСОБА_4 просила визнати кредитний договір недійсним.

Перевіряючи підстави, наведені в обґрунтування вказаних зустрічних позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В свою чергу ч.1 ст.229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За положеннями ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

За змістом положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Тобто, вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов'язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, які набрали чинності 06.06.2007 року, зобов'язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов'язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Виходячи зі змісту положень ст.230 ЦК України, на яку відповідачка ОСОБА_4 посилалась в своєму зустрічному позові, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Суд вважає, що позивачкою за зустрічним позовом не доведено обману зі сторони банку під час укладення кредитного договору №014/145021/3101/74 від 29.02.2008 року.

З останнього вбачається, що в ст.1 кредитного договору сторони визначили умови кредитування, зокрема: суму кредиту, цільове використання кредиту, строк кредитування та повернення кредиту, відповідні рахунки для обліку заборгованості та її погашення, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, розмір комісій, щомісячних платежів та дату їх сплати. Визначили перелік витрат позичальника, що входять до загальної сукупної вартості кредиту.

Статтями 2-17 кредитного договору визначено його предмет; підстави та порядок сплати процентів та комісійної винагороди; коригування процентної ставки; забезпечення виконання зобов'язань; порядок надання кредиту; порядок погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором; порядок дострокового погашення кредиту за ініціативою позичальника та на вимогу кредитора; права та обов'язки кредитора та позичальника; щодо відступлення права вимоги; зарахування зустрічних позовних вимог; відповідальність сторін та інш.

У графіку повернення кредиту та інших платежів, що є додатком №1 до кредитного договору та отриманий відповідачкою, визначено дату внесення позичальником щомісячних платежів, щомісячний розмір платежів на погашення кредиту та відсотків, їх загальний розмір.

В п.п.15.1,15.4 кредитного договору відповідачка засвідчила та гарантувала, що має необхідний обсяг дієздатності та правоздатності для укладання та виконання договору; усвідомлює та гарантує, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими.

В п.15.7 кредитного договору відповідачка підтвердила, що перед укладанням цього договору вона повідомлена в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в банку та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168), що підтверджується ознайомленням позичальника із Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

У вказаних Умовах кредитування, що є додатком до кредитного договору та підписані відповідачкою ОСОБА_4, визначено загальні умови кредитування, перелік необхідних документів, орієнтовну сукупну вартість кредиту (послуг банку та третіх осіб).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Відповідачка ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів; в подальшому виконувала його умови; в порядку та строки, передбачені ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не відкликала свою згоду на укладення договору.

Згідно висновку судово-економічної експертизи №1137/1138-17 від 03.12.2018 року визначено, що реальна процентна ставка за кредитним договором від 29.02.2018 року становить 15,08%, а абсолютне значення подорожчання кредиту (фактична сума переплати за кредитом) становить 62319,63 долари США.

Поряд з цим, вказаний висновок не містить будь-яких розрахунків, виходячи із яких експерт визначив реальну процентну ставку за кредитним договором в розмірі 15,08%, а також розрахунків абсолютного значення подорожчання кредиту.

Також суд враховує, що саме визначення поняття «реальна відсоткова ставка» передбачає, що вона в будь-якому випадку буде вищою за базову, оскільки при її обрахунку застосовується і сама базова ставка, і інші майбутні платежі позичальника, в тому числі і на користь третіх осіб.

А оскільки проценти за користування кредитом (базова відсоткова ставка) сплачуються на користь кредитодавця, а при визначенні реальної відсоткової ставки враховуються і платежі на користь третіх осіб, то ототожнювання ці два абсолютно різні понять не можна.

Той факт, що висновком експерта визначено, що реальна відсоткова ставка є вищою, від визначеної у кредитному договорі базової відсоткової ставки, жодним чином не свідчить про недійсність самого договору чи введення відповідачки в оману.

Абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), а отже і реальну відсоткову ставку, розраховують підсумовуванням усіх платежів (відсотки за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених позичальником як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Таким чином, реальна відсоткова ставка дійсно є вищою від базової, проте всі платежі, які включені до абсолютного значення подорожчання кредиту, передбачені умовами Договору.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність зустрічних позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні останніх.

Також, суд погоджується з доводами представника позивача щодо пропуску позивачкою за зустрічним позовом строків позовної давності з огляду на укладення кредитного договору 29.02.2008 року та звернення позивачки до суду з позовом про визнання його недійсним в жовтні 2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Проте, суд не застосує наслідки такого пропуску, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України, з урахуванням відмови в його задоволенні з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з порушенням виконання своїх зобов'язань за кредитним договором відповідачкою та виникненням простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками, банк 13.02.2017 року на адресу відповідачки направив вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та повернення кредиту та нарахованих відсотків, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.9 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України.

Посилаючись на те, що вказана вимога була залишена відповідачкою без задоволення, банк звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 09.02.2017 року та згідно наданого позивачем детального розрахунку та виписки по рахунку складає 32522,49 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 875261 грн. 48 коп., з яких: поточна заборгованість за кредитом, що підлягає достроковому стягненню, в розмірі 26434,79 доларів США, що в еквіваленті становить 711426 грн. 26 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 6087,70 доларів США, що в еквіваленті становить 163835 грн. 22 коп.

Під час розгляду справи, відповідачкою у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не було надано доказів на спростування вказаних вимог банку, неправильності розрахунку та його невідповідності умовам кредитного договору.

В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення первісних позовних вимог банку в повному обсязі та стягнення на його користь з відповідачки ОСОБА_4 зазначеної вище заборгованості.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» слід стягнути судовий збір в сумі 13128 грн. 92 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,203,215,230,257,267,525-528,627,629,638,1050, 1054,1055 ЦК України, ст.ст.11,19 Закону України «Про захист прав споживачів»ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м.Київ, вул.Лєскова,9, ) заборгованість за кредитним договором №014/145021/3101/74 від 29 лютого 2008 року в сумі 32522,49 доларів США, що в еквіваленті становить 875261 грн. 48 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 26434,79 доларів США, що в еквіваленті становить 711426 грн. 26 коп., заборгованість по відсотках в сумі 6087,70 доларів США, що в еквіваленті становить 163835 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м.Київ, вул.Лєскова,9, ) судовий збір в сумі 13128 грн. 92 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 квітня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак