ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 582/822/15-Ц

провадження № 61-15667 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни , яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року в складі судді Яковенко Н. М. та на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року в складі колегії суддів Семеній Л. І., Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 24 095,44 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 червня 2007 року, а саме 10 585,87 грн заборгованості за кредитом, 10 985,98 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 900 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу, який складається з фіксованої суми, та 1 123,59 грн штрафу, який складається з процентної складової.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останній 3 100 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а ОСОБА_1 не повертала своєчасно грошові кошти за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8 046 грн заборгованості за кредитом та 2 615,08 грн заборгованості по процентах за користування кредитом.

В частині стягенння процентів за підвищеною ставкою, пені, комісії, штрафів

відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором, однак його умовами не було передбачено сплати процентів за підвищеною ставкою, пені, комісії та штрафів, тому немає підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині часткової відмови у стягненні заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, відмови у стягненні заборгованості за пенею та комісією, штрафу, який складається з фіксованої суми та процентної складової, як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

29 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на дану касаційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому представник відповідача просить суд відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання банківських послуг, за умовами якої відповідачу надана кредитна картка строком дії до червня 2009 року та встановлений кредитний ліміт у розмірі 3100 грн, строк дії якого відповідав строку дії картки.

18 липня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , а у 2011 році картку було перевипущено зі збереженням номеру картки та зі строком дії до червня 2015 року.

Базова відсоткова ставка по кредитному ліміту становила 36 % річних, а порядок погашення заборгованості відбувався шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми боргу.

Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачене право позивача на збільшення процентної ставки, у тому числі і у випадку простроченої заборгованості, а також на стягнення пені, комісії, штрафів за порушення виконання зобов`язань, відповідачем не підписувалися та йому не надавалися.

Прострочена заборгованість за кредитним договором виникла з серпня 2014 року, а процентна ставка за використання кредитних коштів змінювалася, зокрема, у період з липня 2007 року по грудень 2012 року проценти нараховувались у розмірі 36 % річних, з січня 2013 року по серпень 2014 року - 30 % річних, з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80 % річних, а з квітня по серпень 2015 року - 43,2 % річних.

Призначена у справі комісійна економічна експертиза на предмет відповідності наявного у справі розрахунку заборгованості умовам укладеного між сторонами кредитного договору не проведена у зв`язку з тим, що питання потребує правової оцінки умов та правил надання банківських послуг та наданих документів, що виходить за межі компетенції судових експертів.

ОСОБА_1 визнала борг за кредитом у сумі 8 046 грн станом на 31 серпня 2014 року, проте не погодилася з розрахунком процентів за користування кредитними коштами, оскільки в подальшому банк самовільно збільшив проценти за кредитом, про що її письмово не повідомляв, а тому вважала, що за цей період вони мали розраховуватися, виходячи з передбаченого договором розміру та становити 2 615,08 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови таких договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім заборгованості за кредитом стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на умови та правила надання банківських послуг.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про відкриття рахунку та надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення процентів за підвищеною ставкою, пені, комісії, штрафів за порушення виконання зобов`язань, які передбачені умовами та правилами надання банківських послуг.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук