УХВАЛА

04 листопада2019 року

м. Київ

справа № 621/683/19

провадження № 61-19424ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього додаткові витрати на свою користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн на місяць, а також разово додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 5 089 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 тис. грн щомісячно додаткових витрат на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 разово понесені додаткові витрати на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 139 грн.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Місцевий суд, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що позивачем надано документи про наявність у дитини захворювання очей, а саме діагноз - гіперметропія середнього ступеня, складний гіперметролічний астигматизм, рефракційна амбліолія середнього ступеню, узгоджувальна косоокість, що сходиться альтернуюче обох очей. ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному огляді окуліста Змїївської ЦРЛ, на диспансерному обліку ОДКЛ №1. Дитині рекомендована постійна очкова корекція, а також курси апаратного лікування. Відповідно до довідки ЛПЦ «Неболейка», ОСОБА_3 обстежена 14 березня 2019 року дитячим лікарем-офтальмологом, встановлений діагноз та рекомендовано глеонто-оптичного (апаратного) лікування не менш ніж 2 рази на рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року змінено.Скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1 тис. грн щомісячно, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1 тис. грн щомісячно, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідності здійснення додаткових витрат на дитину в майбутньому.

У жовтні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року, в якій заявник просить скасувати рішення

апеляційного суду та залишити в силі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Вказівка у резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Суддя В. С. Жданова