Справа № 180/1769/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання - Назаренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулася до банку, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 26.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, щопідтверджується його підписом у заяві. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 22.07.2019 рокув сумі 186691,31 гривень. Відповідно до діючого законодавства кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 124552,79 грн. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 124552,79 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ч. 1 ст.4 та ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом з позовної заяви встановлено, що 26.03.2011 року відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого у свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», отримала кредитну карту із первісно встановленим кредитним лімітом на суму 15000,00 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві. Однак дана анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. (а.с.8)

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 22.07.2019 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 186691,31 грн.,з яких: 0,00 заборгованість за тілом кредита, 31306,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість занарахованими відсотками, 152584,79 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2800,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 531,51 грн. штраф (процентна складова).

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до діючого законодавства кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 124552,79 грн., яка складається з 31306,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 93246,27 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Тому, просить суд стягнути з відповідача 124552,79 грн. заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що позивач первинно зазначає, що заборгованість за тілом кредиту станом на 22.07.2019 року складає 0,00 грн., заборгованість за про строченим тілом кредиту складає 31306,52 грн. Про те, позивач просить стягнути з відповідача 31306,52 грн. вже як заборгованості за тілом кредиту. Також, просить стягнути з відповідача 93246,27 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, але з наданого розрахунку нарахована пеня за прострочене зобов`язання скаладає 152584,79 грн., 2800,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (152584,79 грн. + 2800,00 = 155384,79 грн.).

Однак, дані розрахунки не є первинними документами та не містять відокремленого, чистого розміру заборгованості (тіла кредиту). До того ж подані суду розрахунки заборгованості позивач не пояснює жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в їх правильності у суду не має можливості. Крім цього, розрахунки заборгованості не містять даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку.

Доказів того, що відповідачка була проінформована про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач суду не надав, а також не зазначив, коли саме такі зміни відбулись та в чому вони виразились.

Як зазначено в позовній заяві, відповідачка не виконувала взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів за умовами кредиту в строки і порядку, визначені договором, тому за станом на 26.08.2019 року у Відповідача склалася перед Позивачем певна заборгованість.

Разом з тим, суд, не заперечуючи право Позивача обрати спосіб захисту своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення лише певної частини заборгованості, проте, вирішуючи позов у частині доведеності суми заборгованості, заявленої Позивачем до стягнення, виходить з такого.

Відповідно до статей 1054,1055 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 1056 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, у Відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту (0,00 грн.) та будь-яка заборгованість за нарахованими відсотками (0,00 грн.). Заборгованість за простроченим «тілом» кредиту вказана у розмірі 31306,52 грн., яку позивач на свій розсуд просить стягнути з відповідача як суму заборгованості за тілом кредиту. Проте суд виходить з того, що загальна заборгованість за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Суд приймає до уваги первинно наданий позивачем розрахунок, який складається з : 0,00 заборгованість за тілом кредита, 31306,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість занарахованими відсотками, 152584,79 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2800,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 531,51 грн. штраф (процентна складова). Тому суду не доведено Позивачем правомірність нарахування та стягнення простроченого «тіла» кредиту (31306,52 грн.) за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту (0,00 грн.). При цьому жодні відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами, також відсутні (0,00 грн.), що теж свідчить про відсутність заборгованості за «тілом» кредиту. Тому позов в частині стягнення простроченого «тіла» кредиту, який позивач просить стягнути як заборгованість за тілом кредиту, за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту із розрахунку позивача станом на 22.07.2019 року не підлягає задоволенню.

З огляду на це, для вирішення правомірності стягнення з Відповідача заборгованості за неустойкою, враховуючи відсутність у нього будь-якої заборгованості за основним кредитним зобов`язанням («тілом» кредиту), суд керується положеннями статті 534 ЦК України, нормами якої визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу (в останнє) сплачується основна сума боргу.

Отже, за наведених положень статті 534 ЦК України, наявність у Відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («тілом» кредиту), яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн. Якщо ж у Відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та відсотками, тож неустойка, що нараховується у відсотках до цих сум невиконаного грошового зобов`язання, не могла бути нарахована. Протилежного суду доведено не було.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на усе викладене та враховуючи відсутність у Відповідача заборгованості за основним кредитним зобов`язанням («тілом» кредиту), що становить 0,00 грн., як зазначено в позовній заяві, а так само відсутність заборгованості за відсотками по кредиту (0,00 грн.), суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування Відповідачу заборгованості за пенею і штрафом, оскільки розмір цих платежів визначається у відсотках до цієї основної заборгованості і прямо залежить від розміру останньої. Відтак позов задоволенню не підлягає.

Згідно вимогстатті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Відповідно до статей 15,16,509,525-527,530,534,549,612,626,1050,1054,1056-1 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 2-4,12,76,81,89,141,223,258,259,263-265,268,272,273,280-284,288,289,351,352,354,355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділуXIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко