КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 753/4840/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року, постановлене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору (без номеру) від 06 жовтня 2008 року відповідач отримала у позивача кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2019 року становить 124 071 грн. 36 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 06.10.2008 року в розмірі 124 071 грн. 36 коп., 1921 грн. судового збору, а всього - 125 992 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 06.10.2008 року по 31.03.2018 року в розмірі 119 546 грн. 09 коп., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення.

Вказує, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір від 06.10.2008 року закінчив свою дію у грудні 2012 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки, яка була видана відповідачу за умовами цього договору. Нова картка за номером НОМЕР_1 видана зі строком дії до грудня 2015 року. В розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, вказано, що з 01.01.2013 року відповідачу нарахована вже інша відсоткова ставка за кредитом в розмірі 30% річних. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості, в порушення чинного законодавства, відповідачу з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року була збільшена відсоткова ставка за кредитом до 34,80 % річних без його повідомлення про це. За період з 01.04.2015 року по 31.01.2019 року відповідачу була підвищена відсоткова ставка за кредитним договором до 43,20 % річних. Однак, відповідачу жодного разу з дати укладання між нею та позивачем кредитного договору від 06.10.2008 року до дати подання до суду позовної заяви, не направлявся лист про зміну умов кредитного договору, про що свідчить відсутність відповідних доказів в матеріалах справи.

Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 жовтня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити, вказуючи про те, що суд неправильно відобразив у рішенні, що відповідач визнала позовні вимоги, оскільки в суді першої інстанції вона визнала лише факт отримання кредитної картки та факт видачі їй кредиту 8000 грн. у 2008 році, який, на її думку, вона сплатила. Проти стягнення суми відсотків вона заперечувала та усно заявила про застосування 3-річного строку позовної давності.

Представник позивача Хитрова Л.В. вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що 06 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір , згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 06.10.2008 року на ім`я відповідача станом на 31.01.2019 року заборгованість становить 124 071 грн. 36 коп., яка складається із заборгованості: по кредиту - 4525 грн. 27 коп., по процентам за користування кредитом з 06.10.2008 року по 31.03.2018 року - 119 546 грн. 09 коп.

Таким чином, вважаючи позовні вимоги доведеними позивачем, а також визнані відповідачем в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду про стягнення суми заборгованості по кредиту - 4525 грн. 27 коп. не оскаржується відповідачем, тому колегія суддів рішення у цій частині не перевіряє.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення суми процентів, оскільки зазначений висновок зроблений без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач у заяві-анкеті від 06 жовтня 2008 року підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Обставину щодо укладення зазначеного договору, отримання кредитної картки та отримання суми кредиту у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідач ОСОБА_1 визнала в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Разом з тим, за наявності заперечень відповідача щодо необґрунтовано великої суми нарахованих відсотків, судом першої інстанції не було з`ясовано обставину щодо строку кредитування, а саме - на який строк було видано ОСОБА_1 кредитну картку.

З огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, то обставиною, яка має значення для вирішення спору, є кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року ( справа № 202/4494/16-ц), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з фотокопії кредитної картки, доданої відповідачем до апеляційної скарги, і також зазначену обставину визнав представник АТ КБ «Приватбанк» у письмових поясненнях на апеляційну скаргу, на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг від 06 жовтня 2008 року банком видано, а ОСОБА_1 отримано кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/12 ( грудня місяця 2012 року) із встановленим кредитним лімітом. В подальшому картка була перевипущена і ОСОБА_1 отримала нову картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/15( грудня місяця 2015 року).

Таким чином, право кредитодавця АТ КБ «Приватбанк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось після спливу строку кредитування, який встановлений строком дії перевипущеної картки до 31 грудня 2015 року.

Отже, нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року є безпідставним, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року - необхідно відмовити за безпідставністю.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності підстав для нарахування процентів за відсутності доказів досягнення між сторонами істотних умов кредитування та необхідності саме з цих підстав відмовити у задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи є належним чином завірена копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що була особисто підписана ОСОБА_1 06.10.2008 року ( а.с. 9).

З даної довідки вбачається, що сторонами досягнуто згоди про встановлення процентної ставки за користування кредитом - 3% в місяць, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також встановлено розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення процентів за період з 06 жовтня 2008 року по 31 грудня 2015 року також задоволенню не підлягають, виходячи наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України № 6-2667цс16 від 16 серпня 2017 року, за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Як встановлено апеляційним судом з аудіозапису судового засідання суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила про наявність підстав для застосування трирічного строку позовної давності, проте суд першої інстанції не надав оцінки такій заяві.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу за процентами ( до 25 числа кожного місяця) починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Враховуючи, що строк дії картки встановлений до останнього дня місяця грудня 2015 року, тобто наявні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 06 жовтня 2008 року по 31 грудня 2015 року, однак з даним позовом до суду банк звернувся 05 березня 2019 року, пропустивши встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності для стягнення нарахованих за вказаний період процентів, в тому числі щодо кожного із щомісячних платежів за вказаний період, і відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, то позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 06 жовтня 2008 року по 31 грудня 2015 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів на суму 119 546 грн. 09 коп. - у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року - скасувати та прийняти постанову :

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року в розмірі 4525 ( чотири тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Сторони: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , адреса місця знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання : АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.