Справа № 456/284/19
Провадження № 2-о/456/37/2019
РІШЕННЯ

іменем України

02 квітня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/284/19 за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Стрийський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності до польської національності, В обґрунтування заяви зазначила, що її батько, ОСОБА_2, 08.07.1935р.н., (помер), був за національністю «поляк», що вбачається із свідоцтва про народження виданого 30.08.1958р., з якого вбачається, що місцем народження батька є ОСОБА_3 (ОСОБА_4), де в той час проживала його родина. Окрім цього, запис про національність його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні. За національністю дід та баба заявника були поляками, тому їх діти, в тому числі і батько ОСОБА_2, були хрещені у римо-католицькому храмі та виховувались у католицьких традиціях. Сім'я батька ОСОБА_2, була переселена з території ОСОБА_4 на територію України в смт. Журавно. Незважаючи на це, дід та бабця відносили себе до польської громади, продовжували дотримуватись католицьких традицій, відвідувати католицький храм та спілкуватися з родичами, які залишилися проживати в ОСОБА_4. Батьки заявника вважали себе поляками, володіли польською мовою, дотримувалися католицьких традицій та їх сімя завжди святкувала релігійні свята за католицькою традицією. При переїзді до України частина метричних документів була втрачена. В процесі відновлення документів, в тому числі свідоцтва про народження, національність батька та матері заявника була не вказана. Через побоювання розправи та політичних репресій при поновленні документів, деякі відомості не зазначались, а в деяких національність батька була зазначена як «українець», хоча це не відповідає дійсності, оскільки за національність та походженням батько був поляком. Батько заявника володів польською мовою, притримувався католицьких традицій та їх сімя завжди святкувала релігійні свята за католицькою традицією. Заявник ОСОБА_1, з народження виховувалася у польських традиціях, родина святкувала польські свята, та вважає себе поляками. Батько заявниці впродовж усього свого життя неодноразово вказував на наше польське походження, вільно володів польською мовою, дотримувалася польських традицій та обрядів, підтримував зв'язок із своїми родичами, що проживають у ОСОБА_4. Заявник ОСОБА_1, 27.01.1953р.н., згідно свідоцтва про народження виданого 13.10.1962р., Ходовицькою сільською радою Стрийського районного бюро ЗАГС, являється за національністю «українка». Із даного свідоцтва про народження, вбачається, що мати заявника та батько зазначені «українцями», хоча насправді даний запис щодо батька неправдивий. Так, 06.11.1982 року заявниця уклала шлюб із своїм чоловіком - ОСОБА_7, тому її дівоче прізвище «Гливяк» змінено на «Кремпа». Із заявою про внесення змін до графи «національність» у актовому записі про народження батька заявник зверталася до органу ДРАЦС Стрийського району реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю підтверджуючих документів. У зв'язку з цим, змушена звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення зазначених фактів необхідні для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження мого роду.

Заявник в судове засідання не з?явилась, однак її представник подав до суду заяву, згідно якої, викладенні в уточненій заяві обґрунтування підтримав та просив постановити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько заявника ОСОБА_2 за національністю був поляк та внести зміни в актовий запис про шлюб заявника ОСОБА_1 за №486 від 10.11.1982 року складений Стрийським ДРАЦС в графі національність нареченої з «українка» виправити на «полька». Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1, №26 від 10.10.1962 року складений виконавчим комітетом Ходовицької сільської ради Стрийського району Львівської області та виправити в графі національність батька з «українець» на «поляк».;

Представник заінтересованої особи ОСОБА_8, в судове засідання не з?явилась, однак подала до суду заяву, згідно якої в задоволенні заяви не заперечила та просила прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1, народилась 30 вересня 1962р., в с. Ходовичі Стрийського району Львівської області, її батьками зареєстровані ОСОБА_2 (національність українець) та ОСОБА_9 (національність українка).

Батько заявника ОСОБА_2 народився 08 липня 1935р. у с. Арламів, Добромильський район, ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 06.11.1982р., 06 листопада 1982 року, ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила своє дівоче прізвище глив як на ОСОБА_7.

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Статтею 1 Рамкової конвенції ОСОБА_11 Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції ОСОБА_11 Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВРвстановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 цього ж Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною ОСОБА_11 України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту приналежності ОСОБА_1, до польської національності необхідне заявнику для того, для того, щоб підтвердити статус його польського коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Під час розгляду справи факти належності її батька до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту особистих прав ОСОБА_1, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись розділом IV ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити, що батько заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, за національністю був поляк.

Внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 №26 від 10.10.1962р. складений виконавчим комітетом Ходовицької сільської ради Стрийського району Львівської області в графі "національність батька" з "українець" виправити на "поляк".

Внести зміни в актовий запис про шлюб заявника ОСОБА_1 за №486 від 10.11.1982р. складений Стрийським ДРАЦ в графі "національність нареченої" з "українки" виправити на "полька".

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11