Справа № 308/1872/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Кожух О.А., Куштана Б.П.

за участю секретаря : Терпай С.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 вересня 2018 року, яку постановлено суддею Фазикош О.В., у справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державного виконавця, зацікавлена особа Фозекош Марія Вікторівна , -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатської області 01.07.2013 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2п-2896/10 виданого Ужгородським міськрайонним судом від 17.02.2011 про стягнення суми боргу в розмірі 800144 грн. 64 коп. з Фозекош М.В. на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 року будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності Фозекош М.В. та перебуває в іпотеці, іпотекодержателем є ОСОБА_1

14.02.2018 року приватний нотаріус Малинич Н.А. відмовила іпотекодержателю ОСОБА_1 в реєстрації права власності на належний іпотекодавцю Фозекош М.В. предмет іпотеки - вищевказаний будинок в зв'язку з накладенням арешту на будинок згідно постанови державного виконавця у виконавчому провадженні.

Накладення державним виконавцем арешту на даний будинок порушує переважне право іпотекодержателя перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

З врахуванням наведеного заявники просили визнати дії головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Грицищука М.П. по накладенню арешту на предмет іпотеки - будинок за адресою АДРЕСА_1 неправомірними і зобов'язати його зняти арешт з предмету іпотеки - будинку за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 вересня 2018 року у задоволенні поданої скарги відмовлено.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали на неї апеляційну скаргу, в якій просять скасувати дану ухвалу та прийняти нову постанову, якою подану скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов помилкових висновків про правомірність дій державного виконавця та не врахував що діями державного виконавця обмежено право іпотекодержателів на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, державного виконавця, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні заявленої скарги суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця по накладенню арешту на все майно боржника при виконанні рішення суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості, є правомірними і підстав для задоволення скарги не має.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або правного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції правильно встановлено і не заперечуються учасниками справи наступні факти.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2010 року стягнуто з Фозекош Марії Вікторівни та Фозекош Михайла Михайловича солідарно на користь кредитної спілки "Альянс Україна" 800853,30 грн., та розірвано кредитний договір № 0224-08 кУж від 11 липня 2008 року.

17.02.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі № 2п- 2896/10 про стягнення з Фозекош Марії Вікторівни та Фозекош Михайла Михайловича на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» суми боргу в розмірі 80014464 грн.

01.07.2013 р. головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Грицищуком М.П. відкрито виконавче провадження № 38661931 про примусове виконання за вказаним виконавчим листом. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження боржником вказано Фозекош М.В., а стягувачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Головним державним виконавцем Грицищуком М.П. було складено акт №11-38661931 опису й арешту майна від 31.10.2013 року.

Постановою від 13.11.2013 року призначено експерта для участі у виконавчому провадженні для визначення ринкової вартості будинку за адресою АДРЕСА_1. Згідно висновку про вартість майна станом на 13 березня 2014 року, ринкова вартість об'єкта оцінки без ПДВ становить 233423 гривні.

В подальшому головним державним виконавцем Грицищуком М.П. 17.03.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно що належить боржнику Фозекош М.В. у межах суми звернення стягнення 800 583,30 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25.07.2018 року за договором іпотеки від 11.07.2008 року об'єктом нерухомого майна є будинок за адресою АДРЕСА_1, іпотекодержателем вказано ОСОБА_1, та за додатковими відомостями іпотекодержателями солідарно є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, іпотекодавцем вказано Фозекош Марія Вікторівна.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» ( тут і надалі Закон в редакції на час винесення постанови від 17.03.2014 року), заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника полягає його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч.1 ст. 52 Закону )

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.( ч. 5 ст.57Закону).

Згідно ч.1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч8 ст.54 Закону).

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки врегульовано в розділі V Закону України "Про іпотеку»

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст. 33 Зкону України «Про іпотеку»).

Нормами ст.ст. 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висноку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та ч.8 ст. 54 Закону спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотеко держателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису(ст.ст.39,41 Закону України «Про іпотеку»). У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України « Про іпотеку»

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 р. у справі №6-238цс 14 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №161/11559/17; №61-138св17.

Суд першої інстанції правильно врахував вказану позицію і вірно зазначив, що в даному виконавчому провадженні державним виконавцем вчинялися виконавчі дії з виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а не з виконання судового рішення чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому винесена державним виконавцем постанова про накладення арешту на майно боржника відповідає вимогам закону, винесена в межах наданих державному виконавцеві повноважень по виконанню рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, матеріалами справи не доведено, що стягувачі звертались до державного виконавця про зняття арешту з майна боржника для можливості задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Посилання в апеляції, що суд першої інстанції помилково не застосував правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №6-144цс та 16.12.2015 у справі 36-1560цс15 не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки зроблені у справах, фактичні обставини яких не є тотожними обставинам, встановленим в цій справі.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив скаргу у відповідності з вимогами закону. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: