Єдиний унікальний номер 243/9059/18 Номер провадження 22-ц/804/556/19
Єдиний унікальний номер 243/9059/18 Головуючий у 1 інстанції Неминущій Г.Л.
Номер провадження 22-ц/804/556/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №243/9059/18 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року, ухвалене в місті Слов'янськ Донецької області,

встановив:

У вересні 2018 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Слов'янськтепломережа» (далі за текстом ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов'янськ та користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на офіційному сайті www.kpdtke.com.ua розміщено відповідно до ст. 634 ЦК України та ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Даний договір є договором приєднання між теплопостачальною організацією ОКП «Донецьктеплокомуненерго», як виконавцем послуг, та споживачем (фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання). Укладення договору здійснюється шляхом приєднання споживача до цього договору, тобто через прийняття фізичною особою умов цього договору в цілому. Таким чином у відповідача виникло зобов'язання сплатити гроші за спожиту послугу, а позивача право вимагати від відповідача виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. З 01 січня 2010 по 01 вересня 2018 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 24899,33 гривень. Протягом періоду, під час якого утворилась заборгованість, відповідач проживав за вказаною адресою. Про те, що з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2018 року сума заборгованості складала 24899,33 гривень відомо з виписки особового рахунку, на підставі якого відповідачу надавались послуги з опалення.

Посилаючись на зазначені обставини просили поновити позивачу строк на звернення до суду, стягнути з ОСОБА_1 24899,33 гривень основного боргу, втрати від інфляційних процесів у розмірі 7856,11 гривень, 3% річних у розмірі 1942,97 гривень, витрати на оплату судового збору у розмірі 1762 гривні.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов'янськтепломережа» суму основного боргу за період з 13 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 19685,65 гривень, втрати від інфляційних процесів - 4326,22 гривень, 3 % річних - 1005,22 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов'янськтепломережа» витрати на оплату судового збору в розмірі 1270,40 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з рішенням суду першої інстанції про стягнення частково суми основного боргу, втрат від інфляційних витрат та 3% річних не згоден та просить скасувати рішення в частині стягнення на користь позивача суми основного боргу за період з 13 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 19685,65 гривень, втрат від інфляційних процесів в сумі 4326,22 гривень, 3 % річних в сумі 1005,22 гривень, та покладення на відповідача відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору у сумі 1270,40 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в обґрунтування задоволення частково позовних вимог позивача суд першої інстанції, з чим погоджується відповідач зазначив, що з загальної суми основної заборгованості, втрат від інфляційних витрат та 3% річних виключаються суми, які відповідають періоду виникнення заборгованості з 01 січня 2010 року до 13 березня 2014 року, періоду, коли за відповідачем не обліковувалось право власності на квартиру, яке він набув з 13 березня 2014 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. За цим суд першої інстанції визначив період виникнення боргових зобов'язань з дати набуття відповідачем права власності на квартиру - 13 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року - кінцевої дати заявленого позивачем строку виникнення заборгованості. При цьому, цей період перевищує період звернення до суду з позовом при застосуванні наслідків спливу строку позовної давності, про застосування якого, відповідач заявляв у своїх заявах по суті справи. Також в них відповідач обґрунтував невідповідність вимогам процесуального законодавства України викладені позивачем обставини переривання строку позовної давності з підстав його звернення з заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якої було відмовлено ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року по цивільній справі №243/3559/17 (провадження №2-н-/243/195/2017). Обґрунтованість таких доводів підтверджується постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 15 березня 2018 року по справі №401/710/15-ц (провадження №6-3193св18). З урахуванням терміну подання позивачем позовної заяви у вересні 2018 року, наслідків спливу строку позовної давності та періодів виникнення обов'язків відповідача з оплати за послуги з централізованого опалення, позивач має право розраховувати на визначення суми боргу за централізоване опалення за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2018 року, яка за наданим позивачем розрахунком складає 17007,28 гривень, при доведеності ним в судовому засіданні законних підстав визначення саме цієї суми.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до абзаців першого та другого п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У ході розгляду цивільної справи в суді першої інстанції позивачем не надано жодного документального доказу щодо підтвердження здійснення утеплення місць загального користування багатоквартирного будинку ним, як виконавцем послуг та/або балансоутримувачем - ОСББ «Барвінок». Але при обчисленні розміру заборгованості відповідача, не дивлячись на відсутність утеплення місць загального користування будинку, позивач нараховує оплату за опалення відповідачу, не виключаючи з нарахувань витрати на опалення місць загального користування будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» зазначає, що рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та не підлягає скасуванню.

В обґрунтування заперечень вказує, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2014 року. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, оскільки фактично позивач надавав відповідачу послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки фактично позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а останній використовував дану послугу для задоволення власних потреб. Протягом спірного періоду відповідач у квітні 2014 року частково здійснив оплату у розмірі 500 гривень при нарахуваннях у квітні 2014 року, згідно зворотних відомостей, - 75,66 гривень. Вважають, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про стягнення заборгованості з відповідача за період з 13 квітня 2014 року, тобто з моменту набуття права власності. У квітні 2017 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення за період з 01 січня 2010 року по 01 березня 2017 року, у видачі якого ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року було відмовлено відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України. Перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову, або шляхом пред'явлення заяви про видачу судового наказу як особливої форми судового рішення, може перериватися в разі звернення позивача до суду, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Також позивач зазначив, що згідно акту обстеження міст загального користування від 21 серпня 2018 року, складеного представниками ВО «Слов'янськтепломережа» та ОСББ «Барвінок», прибори центрального опалення у під'їздах будинку 21 по вул. Новосодівська відсутні, та балансоутримувачем здійснені заходи з утеплення цих міст. Згідно п.2.4.3. Договору «Про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньобудинковими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» №64 від 01 грудня 2017 року, саме на ОСББ, як на балансоутримувача, покладений обов'язок з утеплення дверей, підвальних і дахових приміщень, під'їздів, розподільчих трубопроводів. Тому при нарахуванні оплати за спожиті послуги з централізованого опалення мешканцям буд. 21 по вул.. Новосодівська враховуються показники приладу обліку та опалювальна площа квартир будинку, без врахування площі місць загального користування. (а.с.109-111)

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем теплової енергії. Між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач використовував дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлявся від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкає відповідач, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання.

Також судом встановлено, що відповідно до Договору № 64 від 01 грудня 2017 року, між ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в особі директора Виробничої одиниці «Слов'янськтепломережа» ОСОБА_3 та Управителем ОСББ «Барвінок», в особі ОСОБА_4 укладено договір про забезпечення (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньобудинковими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, строком дії до 01 грудня 2020 року (а.с.34-37).

Позивачем надано Довідку про нарахування за адресою: АДРЕСА_1 за лютий 2018 року, особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.56)

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 30 березня 2014 року, реєстровий № 737, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.66-67).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстровано вищевказану квартиру (а.с.68).

Відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги, оскільки згідно ч. 1 п. 18 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної і гарячої води і водовідведення…» № 630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць: плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов'язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується та несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Борги з 01 січня 2010 року по 13 березня 2014 року утворились під час, коли власником нерухомого майна була інша особа та у договорі купівлі-продажу квартири не покладено обов'язок на покупця, ОСОБА_1, щодо сплати боргу за комунальні послуги за цей період.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, зокрема оборотними відомостями за 2014, 2015, 2016, 2017 роки відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги (а.с.6, 7).

Як вбачається з оборотної відомості за 2014 рік, відповідачем зроблено останній платіж у квітні 2014 року на суму 500 гривень (а.с.7).

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення 20 вересня 2018 року, що підтверджується штемпелем Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №29598. (а.с.2)

У відзиві на позов відповідач заявляв про застосування судом наслідків спливу позовної давності посилаючись на те, що надання позивачем копії ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу не є підставою для застосування переривання перебігу строку позовної давності. (а.с.18-20)

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред'явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК, перериває позовну давність.

Також апеляційний суд зазначає, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Таким чином, доводи відповідача в цій частині обґрунтовані, оскільки суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, хоча і звертався із заявою про видачу судового наказу, але ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року у прийнятті такої заяви було відмовлено (а.с.11), а отже, строк позовної давності не переривався.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 13 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року.

Відповідно до абзаців першого та другого п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Згідно із п.2.4.3 Договору «Про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньобудинковими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» №64 від 01 грудня 2017 року, ОСББ «Барвінок» зобов'язаний щорічно до початку опалювального сезону проводити роботи по утепленню дверей підвальних і дахових приміщень, під'їздів, розподільчих трубопроводів.

Відповідно до Акта на обстеження місць загального користування від 21 серпня 2018 року про обстеження приладів центрального опалення у місцях загального користування у жилому будинку за адресою: м. Слов'янськ, вул. Новосодівська, 21, 1 під'їзд не опалюється; 2 під'їзд не опалюється; дверні отвори металеві, зачинені; віконні отвори засклені; наявність приладу обліку теплової енергії - з теплолічильником (а.с.113).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача в частині того, що при обчисленні розміру заборгованості, не дивлячись на відсутність утеплення місць загального користування будинку, позивач нараховує оплату за опалення відповідачу, не виключаючи з нарахувань витрати на опалення місць загального користування будинку, є необґрунтовані.

Отже, з урахуванням заявленої вимоги відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та того, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 20 вересня 2018 року, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з опалення в межах строку позовної давності, а саме за період з 20 вересня 2015 року до 01 вересня 2018 року суму основного боргу в розмірі 17007,28 гривень, втрати від інфляційних процесів у розмірі 4079,76 гривень, 3% річних у розмірі 1377,62 гривень.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення за період з 13 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення в цій частині постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на загальну суму 22464,66 гривень, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 208,90 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 20 вересня 2015 року по 01 вересня 2018 року суму основного боргу в розмірі 17007,28 гривень, втрати від інфляційних процесів у розмірі 4079,76 гривень, 3% річних у розмірі 1377,62 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 208,90 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 04 квітня 2019 року.

Головуючий