ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 636/4003/18

Провадження № 22-ц/818/1080/19

02 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «АГРОС»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року (суддя Ковригін О.С.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «АГРОС» про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПСП «АГРОС», в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення загальною площею 2104,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначав, що 11.05.2001 року між ним та ПСП «АГРОС» було укладено договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 2 104,3 кв.м, розташованих за вище вказаною адресою. Відповідно до технічних паспортів орендовані позивачем нежитлові приміщення представлені наступними будівлями:

- будівля складу площею 125,6 кв.м (літера «Б»), що складається з приміщення охорони площею 11,4 кв.м, приміщення охорони площею 10,4 кв.м, складу площею 10,2 кв.м, коридору площею 5,2 кв.м, туалету площею 1,2 кв.м, складу площею 19,3 кв.м, складу площею 67,9 кв.м;

- будівля складу площею 127,9 кв.м (літера «В»), що складається зі складу площею 57,6 кв.м, складу площею 3,8 кв.м, складу площею 45,7 кв.м, складу площею 20,8 кв.м;

- будівля складу з гаражем площею 142,3 кв.м (літера «Е»), що складається з гаражу площею 38,9 кв.м, складу площею 21,9 кв.м, складу площею 19,4 кв.м, складу площею 22,4 кв.м, складу площею 21,2 кв.м, складу площею 18,5 кв.м;

- будівля складу № 1 площею 238,2 кв.м (літера «Ж»);

- будівля складу площею 1470,3 кв.м (літера «З»).

Строк дії указаного договору оренди складав один рік, тобто до 11.05.2002 року. 3 2001 року дотепер позивач відкрито i безперервно продовжує користуватися нежитловими будівлями, в зв'язку з чим просив визнати за ним право власності на дані будівлі за набувальною давністю.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на об'єкти нерухомості - нежитлові приміщення загальною площею 2104,3 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Між тим, позивач в обґрунтування позову зазначає, що спірні нежитлові приміщення він отримав на підставі договору оренди, укладеного з ПСП «Агрос», тобто підставно.

Визнання права власності на будівлю на підставі судового рішення порушує визначений законодавством порядок будівництва об'єктів нерухомості, державної реєстрації речових прав на них та фактично нівелює роль цілої системи органів державної влади та контролю, які здійснюють повноваження у цій сфері. Ні позивачем, ані відповідачем не надано суду доказів правомірного користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення.

Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористався, в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Судові повістки, направлені судом на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, повернуті в відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений належним чином телефонограмою ( а.с. 128 ).

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.05.2001 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 2104, 3 кв.м. розташованих за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік до 11.05.2002 року ( а.с. 51 - 52 ).

Після 11.05.2002 року вказаний договір оренди нежитлових приміщень не продовжувався

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що майно набуто правомірно, позивач відкрито, безперервно володіє та користується вказаними нежитловими приміщенями понад 16 років, що є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на договір оренди, укладений 11.05.2001 року між ним та ПСП «Агрос», за яким йому передано спірне майно.

Таким чином, позивач користується спірною нерухомістю на підставі договору, тобто володіє майном за волею власника; знає, хто є власником будівель, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на зазначене приміщення на підставі статті 344 ЦК України.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі в особі Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «АГРОС» про визнання права власності в порядку набувальної давності - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Харківської області (юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, буд.4, м. Харків, ) судовий збір у сумі 2818,95 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко