У Х В А Л А

25 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-105/11

провадження № 61-18467 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду В. М. Сімоненко розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Перникоза Дмитром Олеговичем на рішення Дрогобицького міськрайонний суду Львівської області від 13 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дрогобицького районного округу Львівської області Стадник Галини Ігорівни про визнання неправомірною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Стадник Галину Ігорівну у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у нотаріальному посвідченні Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1391 га, що розташована на території Михайлевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0083 від 11 вересня 2018 року та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №149/03-31 від 11 вересня 2018 року; зобов`язати відповідача нотаріально посвідчити вищевказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто згоду щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_1 .

За умовами договору, ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,1391 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0083, яка розташована на території Михайлевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Зазначали, що 11 вересня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного округу Львівської області Стадник Г.І. за посвідченням договору купівлі-продажу.

Позивачі надали відповідачу всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством України для посвідчення відповідного правочину, однак, 11 вересня 2018 року, посилаючись на п.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», а також на п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Стадник Галиною Ігорівною було відмовлено у посвідченні Договору, як такого, що суперечить законодавству України, та винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2018 року №149/09-31.

Позивачі вважали відмову приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Стадник Галини Ігорівни необґрунтованою, протиправною та такою, що порушує їхні права на розпорядження своєю власністю, внаслідок чого звернулись з позовом до суду для захисту їх порушених прав.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відмова відповідачем у нотаріальному посвідченні Договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між позивачами є правомірною, оскільки на момент звернення до суду з позовом та на момент ухвалення оскаржуваного рішення існував законодавчий мораторій на відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав правомірну відмову відповідача у нотаріальному посвідченні Договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва правомірною, враховуючи законодавчий мораторій на відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Перникоза Д. О. на рішення Дрогобицького міськрайонний суду Львівської області від 13 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ним судові рішення були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права та судом не неповно з`ясовано всі обставини справи, що призвело на його думку до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконних та необґрунтованого рішення.

Вважає, що застосування відповідачем положень Закону України «Про мораторій» призвело до відмови у посвідченні Договору, істотно та неправомірно звужує обсяг його прав та ОСОБА_2 , гарантованих Конституцією України , що зобов`язані були врахувати суди при ухваленні судових рішень.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є визнання неправомірною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та скасування постанови у вчиненні нотаріальних дій, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відтак, справа є малозначною в силу правовідносин та їх регулювання, яких не представляє складності.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Перникоза Дмитром Олеговичем на рішення Дрогобицького міськрайонний суду Львівської області від 13 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дрогобицького районного округу Львівської області Стадник Галини Ігорівни про визнання неправомірною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко