Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/8552/16-ц

провадження № 61-16333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 16 червня 2016 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Слободянюк С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 12 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою

27,60 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконаннямпозичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 15 444,18 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом - 13 852,13 грн, зі сплати процентів за користування кредитом - 380,42 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 711,63 грн, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору за відсутності наданої анкети-заяви позичальника від 12 травня 2012 року. Долучена до позовної заяви анкета-заява про приєднання до Умов і правил банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлена на ОСОБА_2 , яка не є стороною у справі, а тому не може слугувати належним доказом на підтвердження укладання кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , так само як і розрахунок заборгованості, який містить неточності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався на неможливість встановлення обставин, які зазначав позивач за відсутності наданих банком допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору від 12 травня 2012 року та надання відповідачу кредитних коштів. Надана позивачем суду апеляційної інстанції копія анкети-заяви позичальника від 12 травня 2012 року, не може слугувати беззаперечним доказом укладення між сторонами кредитного договору, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало первинних документів, які б підтверджували надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 15 000,00 грн. Нарахована банком сума заборгованості за тілом кредиту становить 13 852,13 грн, тоді як

ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом сплатила

43 124,85 грн. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» є законним та обгрунтованим.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У листопаді 2016 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки наданим банком доказам на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору від 12 травня 2012 року та отримання позичальником кредитної картки «Кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 , строком дії до березня 2016 року (03/16) з встановленим кредитним лімітом 15 000,00 грн. Також, за заявою відповідача для отримання додаткового доступу до кредитного рахунку, були випущені кредитні картки № НОМЕР_2 , строком дії до січня 2016 року (01/16), № НОМЕР_3 на строк до січня 2017 року (01/17) та № НОМЕР_4 , строком дії до жовтня 2015 року (10/15), що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку, довідкою про відкриті рахунки та довідкою про видані кредитні картки. На підтвердження розміру заборгованості банк надав суду розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, який підтверджує, що станом на 21 січня 2014 року сальдо по рахунку становило 0,00 грн, однак після цієї дати ОСОБА_1 постійно користувалася кредитною карткою, і станом на 31 травня 2015 року її заборгованість по кредиту становила 13 852,13 грн, на яку були нараховані проценти та штрафні санкції за порушення умов договору відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості та наявність зазначеної заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції при відкритті провадження у справі повинен був перевірити відповідність змісту позовної заяви вимогам статті 119 ЦПК України 2004 року та при наявності недоліків не призначати справу до судового розгляду. Суд зобов`язаний був з`ясувати правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, а у разі незгоди з ним, з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначити розмір заборгованості, а не відмовляти у задоволенні позову.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків, про що інформується позичальник не менш ніж за сім днів до введення змін, у тому числі у виписці по рахунку, що узгоджується з пунктом 1.1.3.1.9 зазначених Умов, яким також встановлено, що позичальник є таким, що приймає нові умови кредитування, якщо протягом семи днів не проінформував банк про незгоду зі змінами до договору.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

11 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та невстановленою судом особою укладено кредитний договір

№ б/н, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі

15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 27,60 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов кредитного договору, він складається із: заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів банку.

За кредитним договором від 12 травня 2012 року № б/н, станом на 31 травня

2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувало заборгованість у розмірі

15 444,18 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 13 852,13 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 380,42 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) -

711,63 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду першої інстанції копію анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12 травня 2012 року, оформлену з

ОСОБА_2 , а тому суд правильно зазначив, що зазначена анкета-заява не може слугувати належним доказом на підтвердження існування зобов`язальних правовідносин за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 .

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору

від 12 травня 2012 року та невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» також надало витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Visa», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розрахунок заборгованості станом на 31 травня

2015 року, проте зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 12 травня 2012 року, та наявність у ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 15 444,18 грн, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня

2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі

№ 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року у справі № 357/16301/15-ц.

Верховний Суд не буре до уваги посилання заявника на виписку про рух коштів по рахунку, довідку про відкриті рахунки та довідку про видані кредитні картки, які були додані до касаційної скарги, оскільки відповідно до положень статті 400 ЦПК України, встановлення нових обставин, оцінка та переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів, зокрема копії анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12 травня 2012 року, які були прийняті апеляційним судом у порушення вимог статті 367 ЦПК України, без зазначення позивачем поважності причин не подання їх до суду першої інстанції, не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило допустимими доказами обставини, які б підтверджували укладення з ОСОБА_1 кредитного договору від

12 травня 2012 року та наявності у неї заборгованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну правову оцінку доводам позивача і відповідача та наявним у справі доказам, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак