ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/2631/19

Номер провадження 22-ц/816/5077/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 26 листопада 2015 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 17 червня 2019 року утворився борг на загальну суму 43715 грн 18 коп., з яких: 19439 грн 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10196 грн 29 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10771 грн 98 коп. - пеня; 750 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2057 грн 87 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач отримав кредитні кошти у сумі 8000 грн, так як суд безпідставно ототожнив суму фактично отриманих кредитних коштів із сумою встановленого кредитного ліміту, який може бути перевищений (овердрафт). При цьому, як зауважив позивач, всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також часткового погашення заборгованості за кредитним договором відображені у розрахунку заборгованості та виписці за картрахунками відповідача. Крім того, на думку позивача, відповідач, отримавши кредитну картку та скористувавшись кредитними коштами, тим самим, визнав факт укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. В апеляційній скарзі також йдеться про те, що безпідставним є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідача проти позовних вимог.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 9).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладання та згоден з його умовами, а також погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 10, 11-25).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 червня 2019 року становить 43715 грн 18 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 19439 грн 04 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10196 грн 29 коп.; заборгованості за пенею - 10771 грн 98 коп.; заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 750 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2057 грн 87 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафів, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також, установивши, що фактично отримані за договором і використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» були повернуті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Також, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 26 листопада 2015 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, отримуючи 26 листопада 2015 року кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26 листопада 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 липня 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції вказав, що відповідач отримав кредит у сумі 8000 грн, що не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами справи. Зокрема, як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 листопада 2015 року, сума отриманих відповідачем і використаних кредитних коштів за період з 26 листопада 2016 року по 17 червня 2019 року відображена у графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» і загальна сума цих витрат за вказаний період становить 173 979 грн 31 коп. (а.с. 5-8). Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно ототожнив суму фактично отриманих і використаних відповідачем кредитних коштів із сумою встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000 грн, оскільки вказані поняття не є тотожними.

Таким чином, правильно установивши обставини того, що фактично отримані і використані відповідачем кредитні кошти повернуті ним банку у добровільному порядку у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а відтак, і в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, так як згідно наданого банком розрахунку заборгованості загальна сума сплачених відповідачем кредитних коштів протягом розрахункового періоду склала 175 062 грн 80 коп., що відображено у графі «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості».

Отже, сума сплачених кредитних коштів (175 062 грн 80 коп.) перевищила суму отриманих кредитних коштів (173 979 грн 31 коп.).

Однак, ураховуючи, що суд першої інстанції в оскарженому рішенні помилково послався на те, що відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду, виключивши з його мотивувальної частини посилання на вказану обставину.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 стосовно застосування до спірних правовідносин відповідних норм права, то вони є безпідставними і не заслуговують на увагу колегії суддів, так як суперечать вимогам частини 4 статті 263 ЦПК України.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права, однак вказівка у рішенні суду про отримання відповідачем кредиту у сумі 8000 грн не відповідає фактичним обставинам справи, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, виключивши його з мотивувальної частини вказівку про вище вказане.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки апеляційну скаргу в частині вирішення по суті позовних вимог залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в даній справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду вказівку про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит б/н від 26 листопада 2015 року у сумі 8000 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов