АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/419/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310020000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренко В.В., Новіков О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_5;

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року ухваленого у складі судді Пироженка С.А. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів, -

в с т а н о в и л а :

В квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2013 року з ОСОБА_6 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 486 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Кам'янського районного управління юстиції від 30 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_5 стверджує, що відповідач рішення суду не виконує, за 5 років примусового виконання рішення суду сплатив аліменти лише за 4 місяці.

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 12 березня 2018 року заборгованість по аліментах відповідача за період з 28 лютого 2013 року по 01 березня 2018 року становить 27 702 грн.

Остаточно уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь неустойку у зв'язку із несвоєчасною сплатою аліментів за період з 28 лютого 2013 року по 01 березня 2018 року в сумі 25758 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просила суд, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на її користь неустойку у зв'язку із несвоєчасною сплатою аліментів за період з 28 лютого 2013 року по 01 березня 2018 року в сумі 23530 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що відповідач здійснив повне погашення заборгованості по аліментам лише під час розгляду даного позову в суді, однак їх сплата ніяким чином не звільняє його від майнової відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2013 року з ОСОБА_6 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 486 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Кам'янського районного управління юстиції від 30 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження.

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 12 березня 2018 року заборгованість по аліментах відповідача за період з 28 лютого 2013 року по 01 березня 2018 року становить 27 702 грн.

Відповідно до довідки наданої 03 січня 2019 року за № 9380 заборгованість по сплаті аліментів станом на червень 2018 року становить 23 530 гривень (а.с. 85-86).

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, так як відповідачем сплачено заборгованість по аліментам, а тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення до дня її повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий порядок нарахування пені відповідає позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Із матеріалів справи, а саме із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів за період з лютого 2013 року по червень 2018 року включно складає 286 725 гривень 52 копійки. Із розрахунку наведеного в апеляційній скарзі вбачається, що загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів за період з лютого 2013 року по травень 2018 року складає 263 309,94 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким розрахунком, оскільки він зроблений відповідно до порядку нарахування неустойки (пені) викладеному у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Оскільки сума пені за прострочення сплати аліментів складає 263 309,94 грн., а сума заборгованості по сплаті аліментів відповідно до розрахунку від 03 січня 2019 року складає 23 530 грн., колегія суддів вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача необхідно зменшити до суми основного боргу, тобто до 23 530 грн., що буде відповідати положенням частини 1 статті 196 СК України.

Висновки суду про безпідставність заявленого позову в зв»язку з ненаданням позивачкою доказів на стягнення з відповідача пені та в зв»язку із сплатою останнім заборгованості по аліментах колегія суддів вважає помилковими, оскільки заборгованість по аліментах відповідачем була сплачена тільки в жовтні 2018 року, а доказів того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від відповідача причин, останній суду не надав. Крім того, погашення заборгованості по аліментах не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд не врахував зазначені обставини справи та вимоги закону і прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року - до скасування з ухваленням у справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_5 при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено на 92% то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1621,04 грн. (виходячи з 704,80 грн. за подачу позовної заяви та 1057,20 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) у зв'язку із несплатою аліментів за період з 28 лютого 2013 року по 01 червня 2018 року в сумі 23 530 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 1621,04 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

О.М. Новіков