Справа № 343/2185/18
Провадження № 22-ц/4808/404/19
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Долинського районного суду, постановлене у складі судді Лицура І.М. 10 січня 2019 року в м. Долині,

в с т а н о в и в :

22.11.2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо і останній у добровільному порядку не надає кошти на утримання дитини.

Рішенням Долинського районного суду від 10 січня 2019 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно, які стягувати з часу звернення в суд з позовом - з 22.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, оскільки він є здоровим та працездатним. При цьому, судом враховано, що відповідач офіційно ніде не працює, однак періодично виїжджає на заробітки за межі України, а також, що на утриманні відповідача є син від другого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1400 грн. щомісячно. Вважає, що судом не взято до уваги матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього дитини від іншого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також не враховано, що на утриманні відповідача знаходиться і його дружина ОСОБА_7, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Крім того, суд не врахував, що будь-якого рухомого чи нерухомого майна у відповідача немає, а також він ніде не працює, оскільки в регіоні, де він проживає, немає можливості працевлаштуватись.

Згідно пояснень позивачки, вона отримує дохід в розмірі 500-700 доларів США в місяць, на відміну від відповідача, який отримує 100-150 доларів США в місяць.

Зазначає, що обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а тому з відповідача повинні стягуватись аліменти в розмірі 813 грн. щомісячно, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Просить рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів змінити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 813 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, однак надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати тощо.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.01.2015 року по 29.03.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а. с. 9, 10, 12, 13).

Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року №2629-VIII розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Враховуючи вищенаведене, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1400 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього дитини від іншого шлюбу, відсутність будь-якого рухомого чи нерухомого майна та офіційного працевлаштування, зводяться до необхідності переоцінки доказів, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом при визначенні розміру аліментів, враховано, що відповідач офіційно ніде не працює, однак періодично виїжджає на заробітки за кордон. Враховано і те, що 21.09.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, від якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого відповідач також зобов'язаний матеріально забезпечувати.

Крім того, такі обставини, як наявність на утриманні дитини від іншого шлюбу, відсутність будь-якого рухомого чи нерухомого майна та офіційного працевлаштування, не є підставами для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дитини та є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Твердження представника відповідача про те, що згідно пояснень позивачки, вона отримує дохід в розмірі 500-700 доларів США в місяць, на відміну від відповідача, який отримує 100-150 доларів США в місяць, не заслуговують на увагу, оскільки такі є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року