Справа №489/5905/19
Провадження №2-з/489/26/19
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

06 листопада 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2006 з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей. 22.03.2006 судом видано виконавчий лист у зазначеній справі. У тому ж році, державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Зазначає, що відповідач не виконував рішення суду та не сплачував аліменти з часу відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 22.02.2018 складає 95 837,55 грн. та станом на 01.10.2007 складає 17 112,09 грн.

05 жовтня 2019 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборону відчуження) на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 112 949,64 грн., крім того, нею подано позов про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 102 042,50 грн., що разом складає 214 992,14 грн.

Зазначає, що відповідач не сплачував аліменти з часу їх призначення судом, ігноруючи права дітей на належне утримання батьком. Крім того, тривалий час відповідач знаходиться у Польщі та має намір змінити місце проживання, тому вважає, що ним буде реалізоване нерухоме майно, що в майбутньому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст. ст. 149-153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Позивачем у підтвердження вимог заяви представлена: копія свідоцтва про право власності на житло виданого ЖКВ ВО «Зоря» від 17.01.1997, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Також заявниця зазначає, що не застосування арешту на майно, що належить відповідачу, може в майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надаючи судове тлумачення названим нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 1-4 своєї постанови за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення, у тому числі і накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд забезпечує позов як що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається зі змісту заяви, позивачка просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача, проте позивачкою не надано та не зазначено доказів того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявницею не вказано орієнтовну вартість квартири, що не надає змоги визначити співмірність між заявленими засобами забезпечення позову та предметом позову.

Таким чином, позивачкою не доведено того, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, суддя приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачкою спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 149, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Копію ухвали про відмову в забезпеченні позову направити заявнику та представнику заявника - для відома.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «06» листопада 2019 року.