ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/368/19

Головуючий у першій інстанції - Шаповал З. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1404/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення -м. Сновськ

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -03.09.2019

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.08.2015 в розмірі 89 578,31 грн та 1921 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між банком та ОСОБА_1 18.08.2015 був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 44000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 18.03.2019 утворилась заборгованість в загальній сумі 89 578,31 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі - 33 737,31 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі - 23 770,47 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0 грн, 26 528,71 грн пені за прострочене зобов`язання, 800 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 4241,82 грн штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.08.2015, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 737,31 грн, та 723,49 грн судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам законності та обґрунтованості.

Скаржник зазначає, що банк надав відповідачу кредит, який не було повернуто, тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту. Прострочений кредит не відноситься ні до відсотків, ні до неустойки, не залежить від розміру процентної ставки, у зв`язку з чим зазначена судом підстава для відмови у стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту як відсутність домовленості між сторонами про розмір відсоткової ставки та розміру неустойки, є хибною. Позивач наполягає на тому, що зміст кредитного договору, укладеного між ним та відповідачем, зафіксовано в декількох документах, а саме в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, тобто між баком та позичальником укладеного договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі, чинному законодавству не суперечить. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався, не визнавався недійсним, що свідчить про згоду відповідача з усіма умовами договору. Відповідач користувався кредитними коштами, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості та виписці про рух коштів по картковому рахунку, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами, пені. Скаржник зазначає, що в разі наявності сумнівів щодо наданих позивачем копій Умов та Правил, то суд мав можливість оглянути та дослідити оригінал електронного доказу, розміщеного в мережі Інтернет на веб-сейті ПРИВАТБАНКУ. Матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має усі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки.

Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції зазначив, що фактично отримані та використані відповідачем, надані позивачем, грошові кошти, в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві від 18.08.2015 процентна ставка та сума комісії не зазначені, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), а матеріали справи не містять підтверджень ознайомлення відповідача саме із тими Умовами та Правилами, та Витягом з Тарифів, які додані до позову.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.

Суд установив, що 18.08.2015 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua. Також підтвердив, що ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання послуг накопичення «Копилка», і згоден на оформлення цієї послуги.

Як зазначалось вище, свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 44000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, не зазначаючи при цьому ані розмір відсотків за користування кредитом, ані кінцевого терміну повернення кредитних коштів.

Згідно з розрахунком, наданим банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 18.03.2019 становить 89 578,31 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 33737,31 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 23770,47 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0 грн, 26528,71 грн пені за прострочене зобов`язання, 800 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафів - 500 грн - фіксована частина та 4241,82 грн - процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 18.08.2015 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій анкеті - заяві, підписаній сторонами, взагалі відсутні відомості щодо наміру позичальника отримати кредитну картку, немає даних щодо типу кредитування, відсутні умови договору погодження сторонами кредитного ліміту, дані про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.08.2015, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, чи взагалі отримував ОСОБА_1 саме кредитну карту «Універсальна», який її вид - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD».

Крім того, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 18.08.2015 взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В оцінці доводів позивача про те, що саме заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, ухваленій у аналогічних правовідносинах, зміст якої зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 18.08.2019, надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, жодним чином не підтверджує наміру відповідача отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідних відміток в заяві та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна».

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, як то передбачено анкетою-заявою.

Належних доказів того, що відповідачу по його заяві від 18.08.2015 була видана будь-яка кредитна картка матеріали справи не місять. Зі змісту довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.57) ОСОБА_1 була видана 26.03.2014 (тобто ще до підписання заяви 18.08.2015) кредитна карта № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/18.

В той же час згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 27.06.2015 (також до підписання заяви 18.08.2015 ), карта № НОМЕР_2 , кредитний ліміт встановлено 20.02.2018 (а.с.74).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 по його заяві від 18.08.2015 була видана будь-яка банківська картка.

Витяг з технічного програмного комплексу банку з фотокарткою відповідача із карткою в руках, датований 20.02.2018, без зазначення номеру та терміну дії карток, не може вважатись належним та достовірним доказом в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України.

Посилання банку на фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманої кредитної карти, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку відкритого на його ім`я, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування ОСОБА_1 кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено діючим законодавством, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків тощо. Отже сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, а має іншу правову природу.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги з цього приводу.

З огляду на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, зокрема ст.526,1054ЦК України, за відсутності доведення наявності кредитних зобов`язань у відповідача, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги на підставі ст.367 ч.4 ЦПК України.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених апеляційним судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору не надано, а тому вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_1 кредитної заборгованості не підлягали задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить відмовити. З огляду на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, а також те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03.09.2019 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 376 ч.1 п.3, 4 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 06.11.2019.