Справа № 464/4152/17
пр.№ 2-о/464/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі судових засідань ОСОБА_3,

за участю:

заявника ОСОБА_4

представника заявника ОСОБА_5

представника заінтересованої особи:

орган опіки та піклування СРА ЛМР ОСОБА_6

заінтересована особа ОСОБА_7

представник заінтересованої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку окремого провадження клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи по заяві ОСОБА_4, заінтересована особа: орган опіки та піклування СРА ЛМР, ОСОБА_7 про визнання особи недієздатним та призначення опікуна,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про визнання її брата ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та призначення її його опікуном.

Ухвалою суду від 26.10.2017 відкрито провадження у справі.

04.06.2018 заявниця ОСОБА_4 звернулась до суду з письмовим клопотанням, в якому просить призначити судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_7, проведення якої доручити судовій психіатричній комісії, яка знаходиться не у м.Львові. В обгрунтування заявленого клопотання покликається на те, що ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням шизофренією, параноїчної форми на резидально органічному грунті. За своїм психічним станом він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заявник ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні клопотання підтримали та просять таке задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_7, представники заінтресованих осіб проти заявленого клопотання заперечили.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами зокрема - висновками експертів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Пунктом 2 частини 1 статті 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» судово-психіатрична експертиза з цивільних справ призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, має бути визначено судом у судовому засіданні, як це передбачено ст. ст. 103-105 ЦПК України.

Як зазначається в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», судово-психіатрична експертиза призначається у справах про визнання громадянина недієздатним. В ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання:1) чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу; 2) чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними.

Разом з тим, у відповідності до частини 1 статті 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоровя фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з'ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 № 397.

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров'я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи,зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Заявник ОСОБА_4 посилаючись на необхідність призначення вказаної експертизи та посилань про наявність психічних розладів у ОСОБА_7 посилається лише на довідки, висновки експертів, які були надані до 2016 року. Жодних нових доказів, даних, які б свідчили про погіршення психічного стану ОСОБА_7 не надано.

Згідно довідки КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 90/01.4.18 від 05.02.2018 вбачається, що ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ОСОБА_9 двічі: з 20.09.2000 по 26.11.2001 з діагнозом шизофренія, параноїдна форма; з 04.02.2005 по 01.12.2005 з діагнозом шизофренія, параноїдна форма з дефектом особистості в емоційно-вольовій сфері.

Згідно довідки № 743 д від 15.03.2019, наданої на запит суду, КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» повідомив, що ОСОБА_7 стоїть на диспансерному обліку в ЛОКПНД з 2002 року. У 2005-2006 р. лікувався у ЛОКПЛ з діагнозом шизофренія параноїдна форма. 07.02.2018 звертався в ЛОКПНД з проханням зняти діагноз. Ліки не приймає, знаходиться у стані ремісії. 16.02.2018, 30.08.2018 та 30.01.2019 був обстежений на дому.

Враховуючи наведені обставини, у тому числі, що судом вже раніше призначалася судово-психіатрична експертиза для встановлення психічного стану ОСОБА_7, а також власну позицію заінтересованої особи ОСОБА_7, котрий категорично заперечував щодо призначення та проведення психіатричної експертизи стосовно нього, суд вважає, що експертне дослідження стану психічного здоров'я заінтересованої особи ОСОБА_7 у справі не буде відповідати критерію законності, а отже становитиме порушення його права на приватне життя, яке гарантоване ст. 8 Конвенції.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що заявнику ОСОБА_4 слід відмовити у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, що в свою чергу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду має бути ефективним, але реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції"від 16.12.1992 року).

Керуючись ст. ст. 1-4, 103-105, 222, 258 260, 298, 353, 354 ЦПК України,суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання заявника ОСОБА_4 про призначення судово- психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_7, 17.07.1949р.н. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Чорна С.З.

Присяжні ОСОБА_1В

ОСОБА_2Ч