Справа № 127/3755/18
Провадження № 22-ц/801/2020/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І. М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю. Б., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Арустамян Анаїт Едвардівни

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І.Е. повний текст якого складено 29 липня 2019 року

в справі №127/3755/18

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі),

про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в міський суд з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що після смерті брата ОСОБА_4 його дружина - ОСОБА_5 , яка не мала родичів і залишилася одна, постійно відвідувала її, проводила разом з нею час. А починаючи з 2008 року ОСОБА_5 повністю перейшла жити до неї, перенесла майже усі свої речі і до дня смерті вони проживали разом із її сім`єю у АДРЕСА_1 .

Зазначила також, що вони разом із ОСОБА_5 об`єднували свої кошти, разом вели господарство, мали спільний побут та жили як сестри однією сім`єю. Весь час вона опікувалась ОСОБА_5 , матеріально допомагала їй, купувала їй одяг, необхідні ліки. ОСОБА_5 деколи відвідувала своє власне житло і залишалася там ночувати, оскільки побоювалась крадіжок. Постійно проживати у власному будинку ОСОБА_5 не могла, так як він не був обладнаний зручностями.

Після смерті ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина у на 1/25 частку житлового будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель № 50-52 ( АДРЕСА_3 .

Оскільки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 немає, позивач, вважаючи себе спадкоємицею четвертої черги, 03.03.2016 звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. із заявою про прийняття спадщини. Проте оформити свідоцтво про право на спадщину позивач не змогла через відсутність документів, що підтверджують факт її спільного проживання із ОСОБА_5 , а тому постановою нотаріуса від 12.01.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

При цьому відповідачі, які також звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, на її думку не перебувають у родинних відносинах із померлою ОСОБА_5 , а відтак не є спадкоємцями в розумінні ЦК України.

Просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2008 року до часу відкриття спадщини.

В задоволенні позову до Вінницької міської ради відмовлено. А також відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за нею на 1/25 частки житлового будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель № 50-52 ( АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Арустамян А.Е. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідачі у справі безпідставно вважаючи себе спадкоємцями другої та третьої черг, подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Натомість на думку позивача зазначені особи є сторонніми і права на спадкування не мають. Між сторонами існує спір, а тому спадщина не може бути оформленою через нотаріуса, проте зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Від учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Арустамян А. Е. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Представник відповідача - Вінницької міської ради Новіцький Л.М. проти вимог апеляційної скарги заперечував, так як погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість оформлення спадкових справ через нотаріуса. На спадкове майно територіальна громада в особі міської ради не претендує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові. Зокрема, відповідачеві ОСОБА_3 , яка проживає в Російській Федерації, судову повістку й процесуальні документи надіслано за адресою її місця проживання, вказаною в протоколі про виконання судового доручення компетентним судом зазначеної держави.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно і ухвалення у цій частині нового рішення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Так, відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду із цими вимогами між сторонами по справі відсутній спір про право на спадкове майно. При цьому суд вважав, що наразі перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у позивача не має, оскільки ним задоволено вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених частини 2 статті 16 ЦК України, є визнання права.

Як встановлено судом згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вінниці померла ОСОБА_5 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до складу якої увійшла 1/25 частка житлового будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель № 50-52 ( АДРЕСА_3 .

Дослідженням матеріалів спадкової справи № 20/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , встановлено, що до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. звернулась ОСОБА_1 із заявою від 03.03.2016 про прийняття спадщини, повідомивши про відсутність інших спадкоємців. (т.1 а.с. 81-93).

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини ОСОБА_1 зі спадкодавцем, а відтак неможливістю встановити підстави для закликання до спадкоємства та родинні відносини. (т. 1 а.с. 19).

Проте як випливає зі спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , із заявами на прийняття спадщини після неї звернулися також ОСОБА_3 , яка зазначила себе сестрою спадкодавця та ОСОБА_2 , яка вказала, що померла ОСОБА_5 є її тіткою. (т.1 а.с 81-93).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як встановлено судом померлою ОСОБА_5 заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України).

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Оскільки суд першої інстанції встановив факт спільного проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім`єю з 2008 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , то згідно зі статтею 1264 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги, як така, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

За змістом статті 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку дійсно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно і таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Висновок суду першої інстанції про відсутність спору між сторонами є хибним, оскільки як встановлено матеріалами справи позивач заперечує факт перебування відповідачів у родинних стосунках із спадкодавцем, в зв`язку з чим і звернулась з позовом до суду, так само як відповідачі не визнають право власності за ОСОБА_1 на спадкове майно, заперечуючи проти задоволення її вимог, а отже між сторонами у справі існує спір про право цивільне, яке підлягає судовому захисту в тому числі шляхом визнання права власності на спадкове майно.

При цьому колегія суддів виходить із того, що у матеріалах цивільної справи, так само як в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 другої і третьої черги відповідно.

За змістом протоколу судового засідання від 14 грудня 2018 року, складеного Осташківським міським судом Тверської області на виконання судового доручення, ОСОБА_3 зазначила, що є зведеною сестрою померлої ОСОБА_5 «по матері». При цьому будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини вона суду не надала.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Рідними братами та сестрами вважаються особи, які мають спільних батьки і (чи) матір, тобто перебувають у другому ступені споріднення. Сімейне право розрізняє повнорідних і неповнорідних братів та сестер, які, в свою чергу, можуть бути єдинокровними або єдиноутробними. Чинне законодавство не визначає ніяких відмінностей між братами і сестрами повнорідними, єдинокровними чи єдиноутробними. Для спадкування у другій черзі після брата чи сестри досить походження від спільної матері чи батька.

Вказані особи залучаються до спадкування за обставин, передбачених частиною 2 статті 1258 ЦК України, тобто за відсутності спадкоємців першої черги. Якщо хто-небудь зі спадкоємців першої черги живий і виявив бажання прийняти спадщину або прийняв її, спадкоємці другої черги до спадкування не залучаються.

Зведені брати та сестри, тобто діти, батьки яких уклали шлюб між собою, права спадкування один після одного не набувають, оскільки ніяких родинних зв`язків між ними не виникає, тому що родинність передбачає або походження однієї особи від іншої, або походження двох чи більше осіб від спільного пращура.

У цьому випадку виникають не родинні відносини, а відносини так званого свояцтва: одна особа стає пасинком (падчеркою) матері іншої особи, водночас інша особа - пасинком (падчеркою) батька першої особи, які, у свою чергу, стають для цих осіб, відповідно, мачухою чи вітчимом.

Так само відповідач ОСОБА_2 , яка в установленому законом порядку повідомлялася судом про справу, брала участь у ній через представників, всупереч вимогам статей 81, 83 ЦПК України не надала суду жодних доказів наявності родинних відносин між нею та спадкодавцем як умови виникнення у неї права на спадщину й обґрунтованості заперечень проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою.

За умов, коли відповідачі подали заяви про прийняття спадщини, проте не довели наявності у них права на спадкування, позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини, а також довела своє право на спадкування, а відтак її право, що безпідставно не визнається відповідачами, підлягає судовому захисту.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в задоволенні позову на позивача.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, зміною рішення суду першої інстанції і постановленням апеляційним судом нового рішення в частині вимог з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позову (1409,60 грн) та апеляційної скарги (1057,21 грн) в сумі 2466,81 грн.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Арустамян Анаїт Едвардівни задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2019 року в частині вимог ОСОБА_1 про визнання права власності скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель № 50-52 ( 58-60 ) АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 2466,81 грн в рівних частках - по 1233,40 грн з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 06.11.2019

Головуючий: І. М. Стадник
Судді:Ю. Б. Войтко
С. Г. Копаничук