Провадження № 2/761/254/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», про встановлення нікчемності окремих пунктів попереднього договору та застосування наслідків нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно з яким просить суд: встановити нікчемність умов пунктів 1-8, 15, 16, 17, 20 Попереднього договору від 01.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем та зареєстрований за номером 1618; застосувати наслідки недійсності нікчемного п.15 Попереднього договору від 01.06.2015 року, а саме: скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 137,5 кв.м., житловою площею 70,10 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер обтяження 9867712, зареєстрованого 01.06.2015 року, підстава реєстрації - попередній договір, серія на номер 1618, від 01.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем; скасувати запис Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 70,10 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер обтяження 9867712, зареєстровано 01.06.2015 року, підстава реєстрації - попередній договір, серія та номер 1618 від 01.06.2015 року, уладнаного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21.03.2016 року між нею та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі №974.

Разом з тим, після укладення вищенаведеного договору позивачці стало відомо про існування Попереднього договору, укладеного 01.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.Р. за реєстровим № 4781, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язується передати належне йому нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 01.12.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.Р. за реєстровим №4781, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 06.12.2005 року у реєстровій книзі №431-41 за реєстровим №44516, а ОСОБА_3 зобов'язалася купити це нерухоме майно.

При цьому, на підставі вказаного попереднього договору 01.06.2015 року було зареєстровано обтяження квартири, серія та номер 1618.

В свою чергу, позивачка вказує, що попередній договір в частині пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 15, 16, 17, 20 є удаваним правочином, що приховує договір іпотеки, адже мотивом відповідачів на укладення удаваного правочину було передання квартири в наступну іпотеку в обхід необхідності отримання дозволу первісного іпотекодержателя ПАТ КБ «Надра», в обхід всіх заборон та обтяжень, накладених на квартиру та майно ОСОБА_2 на підставі Договору іпотеки від 07.04.2007 року, рішення Оболонського районного суду м.Києва від 29.09.2014 року у справі №2/756/3042/14, виконавчого напису нотаріуса №518 від 06.05.2014 року та постанов державних виконавців про арешт нерухомого майна і накладення заборони на його відчуження у межах виконавчих проваджень №43502507 та №48531070.

Крім того, попередній договір в частині пунктів, які приховують наступну іпотеку квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, є нікчемний відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки і в силу Закону, і в силу договору іпотеки згода іпотекодержателя ПАТ КБ «Надра» на розпорядження майном була обов'язковою.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що зареєстроване на підставі попереднього договору обтяження квартири порушує права позивачки щодо розпорядження належним їй на праві власності майном, остання звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 25.11.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

22.05.2017 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано заперечення на позовну заяву, згідно змісту якого він просить відмовити у задоволенні в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, що, зокрема виражається у відсутності підстав позову та факту порушення прав позивачки з боку відповідачів.

Ухвалою від 04.04.2018 року розгляд даної цивільної справи було вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження.

12.04.2018 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 щодо позову, в яких він зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.11.2017 року, ухваленим по справі №761/19875/16-ц, квартиру АДРЕСА_3 було витребувано від ОСОБА_1 та передано ОСОБА_2

Ухвалою від 03.09.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивачки ОСОБА_9, згідно з якою вона просить розгляд справи проводити за відсутністю позивача, а позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на відсутність факту порушення прав позивачки з боку відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістила.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надіславши при цьому заяву про розгляд справи за відсутністю її представника.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.Р. за реєстровим № 4781, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язується передати належне йому нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 01.12.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.Р. за реєстровим №4781, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 06.12.2005 року у реєстровій книзі №431-41 за реєстровим №44516, а ОСОБА_3 зобов'язалася купити це нерухоме майно.

При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи копії Договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі №974, вищенаведена квартира була придбана позивачкою у ОСОБА_5.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка, посилаючись на те, що зареєстроване на підставі попереднього договору обтяження квартири порушує її права щодо розпорядження належним їй на праві власності майном, вказує, попередній договір в частині оспорюваних пунктів, які приховують наступну іпотеку квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, є нікчемний відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки і в силу Закону, і в силу договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07.04.2007 року, згода іпотекодержателя ПАТ КБ «Надра» на розпорядження майном була обов'язковою.

Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, як вже зазначалось вище, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачкою не доведено факту порушення її прав укладеним між відповідачами попереднім договором.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №87578834 від 19.05.2017 року, будь-які обтяження та заборони на відчуження відносно квартири, накладені на підставі попереднього договору, відсутні.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.11.2017 року, ухваленим по справі №761/19875/16-ц, квартиру АДРЕСА_3 було витребувано від ОСОБА_1 та передано ОСОБА_2

На підставі викладеного та зважаючи на встановлені обставини справи, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», про встановлення нікчемності окремих пунктів попереднього договору та застосування наслідків нікчемного правочину.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 01.04.2019 року.

Суддя: