Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №643/8227/16-ц

провадження № 61-26364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року у складі судді Малихіна О. Р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Піддубного Р. М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 233 629,50 грн та судовий збір.

Позов обґрунтовують тим, що у 2008 році між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якому останній отримав в банку кредит в сумі 10 000,00 доларів США терміном до 2023 року, і зобов`язався щомісячно сплачувати суму кредиту та відсотки за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту.

Також, у 2005 році між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якому останній отримав в банку кредит в сумі 13 000,00 доларів США терміном до 2023 року, і зобов`язався щомісячно сплачувати суму кредиту та відсотки за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту. У 2008 році між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну процентної ставки за користування відповідачем кредитом.

Відповідач не виконує умови вказаних договорів і кредити банку не повертає, у зв`язку з чим, склалась вказана сума заборгованості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №819/3-28/5-179 від 12 серпня 2005 року в сумі 106 833,19 грн і заборгованість за кредитним договором №819/3-28/8-083 від 04 квітня 2008 року в сумі 126 796,31 грн, а також судовий збір в розмірі 3 504,43 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту за двома договорами і нарахованих на них коштів, а тому утворена заборгованість за кредитними договорами підлягає стягненню.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін

Суд апеляційної інстанції зазначив, що розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджений виписками по особовому рахунку в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Московського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник не погоджується із висновками судів проте, що ним було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих коштів за кредитними договорами.

Також зазначає, що надані позивачем розрахунки не відображають здійснених ним виплат в рахунок погашення договорів кредиту.

Указані кредитні договори з урахуванням додаткових угод не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та не містять повної інформації про кредитні умови, про зміни кредитних умов.

Доводи інших учасників справи

У березні 2018 року до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Укрсоцбанк», в якому вказується, що у касаційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.2 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасної суми за кожний день прострочення, а згідно розрахунку банк нарахував пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ. Дійсно, за змістом п. 4.2 кредитного договору від 12 серпня 2005 року у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.15 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.16 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Однак у разі нарахування пені, виходячи із 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення здобуток буде більше, ніж пеня, яка розрахована позивачем виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, то заборгованість за пенею, визначена банком відповідає вимогам п. 4.2 договору від 12 серпня 2005 року.

Також ОСОБА_2 вказує на незгоду із розрахунком заборгованості, наданим позивачем між тим, обґрунтованих заперечень щодо цього розрахунку або власного розрахунку суду не надав.

Щодо несправедливих умов договору у зв`язку із валютою кредитування, то позивач перед укладанням кредитного договору мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, зменшення ціни на майно, виходячи із ситуації в Україні та динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації. Ніщо не перешкоджало відповідачу отримати кредит у національній валюті.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі зазначає, що банком не було надано інформації про сукупну вартість кредиту, однак банком була надана інформація про умови кредитування в порядку визначеним чинним законодавством, а саме в Додатку №1 до кредитного договору міститься графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, де стоїть підпис Позичальника, який свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування.

Тому ОСОБА_2 не надав обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», відсутні посилання на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, оскільки наведені обставини зводяться до підмінювання понять в чинному законодавстві та спроби ухиляння відповідача від виконання зобов`язання за кредитними договорами.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 643/8227/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» і відповідачем був укладений кредитний договір №819/3-28/5-179, згідно якого останній отримав кредит в сумі 13 000,00 доларів США терміном до 10 серпня 2023 року, і зобов`язався щомісячно сплачувати суму кредиту та 13% річних за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту.

28 жовтня 2008 року між банком і відповідачем була укладена додаткова угода про зміну процентної ставки до 14% річних за користування кредитом.

Станом на 16 червня 2016 року заборгованість відповідача становить 4 291,62 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 106 833,19 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 4 129,74 доларів США, що за курсом НБУ складає 89 879,23 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 518,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 12 900,26 грн; заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом - 59,65 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 484,55 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 82,88 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 062,69 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 20,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 506,46 грн.

04 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і відповідачем був укладений кредитний договір №819/3-28/8-083, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 10 000,00 доларів США терміном до 03 квітня 2023 року, і зобов`язався щомісячно сплачувати суму кредиту та 13% річних за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту.

Станом на 16 червня 2016 року заборгованість відповідача становить 5 094,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 126 796,31 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 4 555,12 доларів США, що за курсом НБУ складає 113 366,20 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 383,68 доларів США, що за курсом НБУ складає 9 548,90 грн; заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом - 76,54 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 904,90 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 61,17 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 522,38 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 18,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 453,95 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частини 2 статті 1050 ЦК України).

Черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням визначена статтею 534 цього Кодексу, якою передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.2 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, а згідно розрахунку банк розрахував пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Як вбачаються із матеріалів справи, за змістом п. 4.2 кредитного договору від 12 серпня 2005 року у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.15 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.16 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Однак у разі нарахування пені, виходячи із 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення здобуток буде більше, ніж пеня, яка розрахована позивачем виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, то заборгованість за пенею, визначена позивачем відповідає вимогам п. 4.2. договору від 12 серпня 2005 року.

Доводи касаційної скарги про те, що розрахунок наданий позивачем не відображає здійснених ОСОБА_2 виплат в рахунок погашення договорів кредиту спростовується матеріалами справи, оскільки обґрунтованих заперечень щодо цього розрахунку або власного розрахунку суду не було надано.

Також ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про проведення судово-економічної експертизи. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року клопотання було задоволено та по справі призначено судово-економічну експертизу, проте заявником не була сплачена вартість вказаної експертизи, з цієї причини експертиза проведена не була.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що із розрахунків позивача, вбачається порядок нарахування заборгованості, дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не довів своїх розрахунків за користуванням кредитами спростовуються матеріалами справи, оскільки розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Підсумовуючи вищенаведене Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання судового рішення першої інстанції було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 листопада 2017 року, тому у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська