ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/13605/18

Провадження № 22-ц/818/1663/19

01 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2018 року (суддя Горбунова Я.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями та протиправною тривалою діяльністю посадових осіб,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, в якому просила на відшкодування завданої їй моральної шкоди стягнути з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету компенсацію у розмірі 595 680 гривень.

В обґрунтування вимог зазначала, що посадові особи прокуратури Харківської області не реєструють в ЄРДР кримінальні провадження за фактами невиконання ухвал суду від 06.09.2018 року та від 05.09.2018 року і відповідно не видають їй копії витягів з ЄРДР про внесення відповідних відомостей. 17.09.2018 року прокурор Кравченко О.Б. заявила, що готова вручити витяги з ЄРДР і відповіді підпорядкованих їй прокурорів, але після отримання чергових заяв. Після отримання заяв, прокурор Кравченко О.Б. виразила погрозу ОСОБА_1, що відкриває відносно неї кримінальні провадження, та вимагала написати нею проголошене російською мовою попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві відомості в поданих ОСОБА_1 заявах. Після того як ОСОБА_1 відмовилася підписати таке попередження прокурор Кравченко О.Б. відмовилася надавати витяги і повідомила, що їх можна отримати в поштовому відділенні, так як їх було надіслано 11.09.2018 року. 18.09.2018 року позивачкою була отримана відповідна кореспонденція з прокуратури, але в ній були відсутні витяги з ЄРДР.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 26.11.2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що неналежна реєстрація злочинів в ЄРДР принижує її честь та гідність, спричиняє їй моральну та майнову шкоду.

Правом на надання відзиву відповідачі не скористалися.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на

підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками прокуратури

Харківської області моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання ухвал Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року та 06.09.2018 року про зобов'язання компетентних осіб прокуратури області внести відомості до ЄРДР, прокуратурою області внесено відомості за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстровано кримінальні провадження № 0001058 від 12.09.2018 року за ч. 2 ст. 382 КК України та №0001048 від 11.09.2018 року за ч. 1 ст. 367 КК України, про що письмово повідомлено заявників відповідно до вимог КПК України.

17.09.2018 року під час особистого прийому у прокуратурі області ОСОБА_1 отримала копії повідомлень та відповідні витяги з ЄРДР, проте від підпису про отримання вказаних документів відмовилася (а.с.40).

24.09.2018 року на адресу ОСОБА_1 прокуратурою області була направлена відповідь на її заяву від 12.09.2018 року, а також направлені витяги з ЄРДР у кримінальних провадженнях №№ 0001058 та 0001048 (а.с.42).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами ( статті 1173, 1174 цього кодексу ).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Однак позивачем не доведено ані наявності незаконних рішень, дій чи бездіяльності визначеного нею кола осіб, ані заподіяння їй моральних страждань, ані причинного зв'язку між діями ( бездіяльністю ) заподіювача шкоди та самою завданою шкодою. Для настання відповідальності необхідним є визнання протиправними, незаконними дій чи бездіяльності правоохоронних органів, що наразі не встановлено та не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Тому за умов відсутності решти складових для виникнення зобов'язання з відшкодування моральної шкоди підстави відсутні.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт звернення позивачки до прокуратури та суду із заявами не може свідчити про спричинення моральної шкоди та про порушення її прав, а є лише способом реалізації процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а лише зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова