ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 0617/2-672/11Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/251/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін -представника заявника ПАТ КБ "Надра" - Нужненко Ю.І.; представника ОСОБА_3 - адвоката Осіва П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 0617/2-672/111 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" - Білої Ірини Володимирівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року ВАТ "Комерційний Банк "Надра", що перейменовано на ПАТ "Комерційний Банк "Надра", звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року у сумі 42130,38 гривень.

В обґрунтування позову Банк посилається на те, що 26.09.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" укладено кредитний договір №91/П/66/2007-980, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 27700 гривень на споживчі цілі зі сплатою 2,10% на місяць з терміном повернення до 24.09.2010 року. Однак відповідач скориставшись кредитними коштами, не здійснює платежів у рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 5.11.2010рік сума заборгованості становить 42130 гривень, яка складається з наступного: 21740,07 грн. непогашений кредит; 13057,13 грн. несплачені відсотки; 6973,18 грн. несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язання; 360 грн. несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу.

Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17 березня 2011 року позов задоволено і стягнуто із ОСОБА_3 в користь банку 42130,38 грн. заборгованості.

Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 09.08.2017 року заочне рішення від 17.03.2011 року скасовано.

Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 06.09.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про передачу даної справи до Тернопільського міськрайонного суду у відповідності до ст. 116 ч.1 ЦПК України.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.10.2017 року справу прийнято до провадження і призначено до слухання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" (м. Київ, вул. Артема, 15, індекс 04053) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року у розмірі 42130,38 гривень - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Надра" просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року та постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що при винесенні рішення судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив, що з умовами кредитування ознайомлений, доручає банку відкрити відповідні рахунки до обраної платіжної картки чи обраного тарифного пакету, а також свою згоду з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ "КБ "Надра" і тарифами банку, обов'язок їх виконувати, фактичним підписанням анкети-заяви клієнта. Крім того, підписанню кредитного договору передувало ознайомлення з проектом договору позичальником. Факт підписання проекту кредитного договору означає, що сторони погодили всі умови, передбачені ним.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту видачі ОСОБА_3 кредиту та утворення заборгованості. Відповідно до виписки-повідомлення до договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ "КБ "Надра" (правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра") ОСОБА_3 підтверджує, що повідомлений про відкриття рахунків у банку, зокрема поточного карткового рахунку НОМЕР_1. Номер особового рахунку (поточного) НОМЕР_2 відповідає номеру балансового рахунку НОМЕР_3, що вказаний у кредитному договорі.

ОСОБА_3 отримав платіжну картку у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом, з правилами користування карти ознайомлений та зобов'язується їх дотримуватися, що підтверджується розпискою та підписом на ній поставленим відповідачем 26.09.2007 року. Із даної розписки видно, що держатель карти Віза отримав картку, що підв'язана під номер рахунку НОМЕР_1, що напряму відноситься до балансового рахунку який вказаний у кредитному договорі. Відповідно до виписки по рахунку, на особовий рахунок (поточний) НОМЕР_1 (персональну карту Віза ОСОБА_3.) було надано кошти у розмірі 27700 грн.

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, днем надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника НОМЕР_4. Як вбачається із меморіального ордеру відбулося зняття коштів, а отже утворилася заборгованість по кредитному договору.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ "Надра" у якому зазначив, що рішення суду відповідає наданим позивачем на час розгляду справи доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства.

В апеляційній інстанції представник ПАТ КБ "Надра" - Нужненко Ю.І. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній. Крім того, через канцелярію суду представник подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, що підтверджують факт надання банком та отримання відповідачем кредитних коштів, і які були долучені до апеляційної скарги. Як пояснив в апеляційній інстанції представник - Нужненко Ю.І., що в суд першої інстанції були долучені тільки ті докази, які вони вважали за необхідне, а тому ці докази (долучені до апеляції) не було необхідності подавати в суд першої інстанції. Копії даних доказів не були направлені позивачу заздалегідь.

Представник ОСОБА_3 адвокат Осів П.В. апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Щодо задоволення клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів просив відмовити, оскільки докази, долучені до апеляційної скарги були подані з порушенням норм п. 9,10 статей 83 та 365, 367 ЦПК України при тому, що ще 02.03.2018 року на адресу позивача було направлено відзив на позов в якому конкретно розписано всі доводи незгідності із позовом. Однак позивач не зреагував і ніяких клопотань про долучення доказів у відповідності до вимог ЦПК не надіслав ні до суду першої інстанції, ні відповідачу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів відповідачу по спірному кредитному договорі та наявність заборгованості по ньому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

26.08.2007 року (а не 26.09.2007 р. як зазначено в позовній заяві) між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №91/П/66/2007-980, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 27700 гривень в порядку і на умовах, визначених цим договором (п.1.1 кредитного договору). Ціль кредитування споживчі цілі. Розмір відсотків за користування кредитом розраховується банком на підставі відсоткової ставки 2,1% на місяць. Банк надає позичальнику кредит строком до 24 вересня 2010 року (п.1.4 Кредитного договору).

Згідно пункту 2.1 кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що відкритий позичальником в рамках обраного Тарифного Пакету.

Днем надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника НОМЕР_4, відкритому у відділенні №66 філії ВАТ КБ «Надра» (п.2.2 кредитного договору). (а.с.7-8).

Згідно ст. ст. 11, 509 ЦК України одними з підстав виникнення зобов'язань є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статей 1054, 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Вказаний кредитний договір є споживчим, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту (п. 3.3 Правил).

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону та п. 3.3 Правил банк був зобов'язаний зазначити в кредитному договорі загальну (сукупну) вартість кредиту розраховану згідно з вимогами підпункту а) пункту 3.3. глави 3 Правил, шляхом зазначення реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) з врахуванням чистої суми кредиту та реальних витрат Споживача по кредитному договору.

Вказані умови встановлені Правилами і є обов'язковими для застосування банками при укладанні кредитних договорів з споживачами, а тому такі умови є необхідними та обов'язковими для договорів даного виду.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в поставі від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є не укладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Судом встановлено, що в даній справі відсутня згода за всіма істотними умовами договору, а саме: відсутня згода сторін щодо сукупної вартості кредиту вирахуваної згідно з п.3.3 Правил, яка є обов'язковою в силу ч. 4 ст. 11 Закону та п. 3.3 Правил.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до змісту частини першої статті 1054 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що надання кредиту проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що відкритий Позичальником в рамках обраного Тарифного Пакету.

Днем надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника НОМЕР_4, відкритому у відділенні №66 філії ВАТ КБ «Надра» (п.2.2 кредитного договору).

Таким чином в силу вищенаведеного Позивач повинен довести перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та виникнення заборгованості на позичковому рахунку позичальника.

У п.1.1 п.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №566 від 30.12.1998р. (зі змінами і доповненнями) зазначено, що: «Положення ґрунтується на законах України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність" та "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", нормативно-правових актах Національного банку України та основних принципах міжнародних стандартів та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Регулювання бухгалтерського обліку і звітності в банках здійснює Національний банк України, який відповідно до цього Положення та з урахуванням загальноприйнятої у міжнародній практиці системи обліку розробляє та затверджує План рахунків бухгалтерського обліку Національного банку України, План рахунку бухгалтерського обліку банків України та інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, які є обов'язковими для виконання банками України».

Підпунктом 2.1.1 п.2.1 вищевказаного Положення №566 визначено основні вимоги до первинних облікових документів, а саме: Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення); суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів можуть мати й інші додаткові реквізити.

Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку».

Відповідно до п.4 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003р. (зі змінами і доповненнями) операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.

Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (п.4.2 Положення №254).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.4.3 Положення №254).

Залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньо банківських операцій) (п.4.4 Положення №254).

Касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України (п.4.5 Положення №254).

Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку) (п.4.5 Положення №254).

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження) (п.4.8 Положення №254).

Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п.4.10 Положення №254).

До обов'язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (крім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; сума операції (цифрами та словами). Сума операції може бути відображена лише цифрами, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів) (п.4.11 Положення №254).

Відповідно до п.2.16 Положення №254 під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку.

Меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньо банківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (1.19-1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Отже, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій, для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками застосовуються меморіальні документи, а виходячи з визначення понять меморіальних документів перерахування Банком кредитних коштів з позичкового рахунку НОМЕР_4 на поточний рахунок ОСОБА_3 необхідно було здійснити зі складанням банком меморіального ордеру.

Як в позовній заяві, так і в суді представник позивача зазначив, що підтвердженням отримання спірного кредиту відповідачем 26.09.2007 року є меморіальний ордер №1 від 26.09.2007 року, який долучений до позовної заяви.

Проаналізувавши його, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у меморіальному ордері отримувачем коштів не зазначено ОСОБА_3, у призначенні платежу меморіального ордера відсутнє посилання на кредитний договір, як підставу здійснення операції, а зазначено «Видача коштів по ПК Віза згідно терміналу ban83054 від 26.09.2007», за дебетом рахунку не вказано позичковий рахунок позичальника НОМЕР_4, а зазначено рахунок НОМЕР_5, належність якого відповідачу не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, що даний меморіальний ордер №1 від 26.09.2007року не є належним та допустимим доказом, який підтверджує отримання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 27700 гривень за кредитним договором №91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року.

Згідно з ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Порядок допустимості доказів визначається ч. 2 ст 78 ЦПК України, яка визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Твердження банку стосовно обставин видачі кредиту відповідачу не знайшли документального підтвердження, так як позивачем не надано до суду першої інстанції первинних бухгалтерських документів, а саме меморіального ордеру, оформленого згідно з вимогами вище вказаного Положення, а відтак є недоведеним факт надання грошових коштів відповідачу.

Також, колегія суддів погоджується із висновками зробленими судом першої інстанції щодо не прийняття розрахунку заборгованості за кредитним договором та розшифровки щодо суми заборгованості ОСОБА_3 станом на 05.11.2010 за кредитним договором №91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року, яку подав банк, оскільки дані документи не відповідають вимогам до первинних документів визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року №566.

Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором та розшифровка суми заборгованості складені під час складання позову представником позивача, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення, а тому не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, так як не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц та від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Крім того, представник позивача в апеляційній інстанції вказав, що сума пені по кредиту нарахована з травня 2013 року по травень 2014 року, при тому, що позов був пред'явлений до суду 14.02.2011 року.

Отже, суд першої інстанції по наявних в матеріалах справи копіях кредитного договору від 26.08.2007 р., меморіального ордеру №1 від 26.09.2007 року, розшифровки суми заборгованості, розрахунок заборгованості, які були предметом дослідження, вірно прийшов до висновку про те, що хоча даний кредитний договір і був укладений між сторонами, однак відсутні докази щодо перерахування банком 27700 грн і отримання їх ОСОБА_3

Що ж стосується доводів представника позивача з посиланням на докази, які були долучені до апеляційної скарги: виписки руху коштів за рахунком позичальника (а.с.160), дозвіл на відкриття рахунків (а.с.164), анкета-заява ОСОБА_3 (а.с.165-166), виписка-повідомлення до договору (а.с.168), розписка про отримання платіжної картки (а.с.169), поточний звіт за операціями по рахунку кредитної картки (а.с.170), меморіальний ордер №227 від 26.09.2007 року (а.с.171), то колегія суддів заявлене клопотання від 01.04.2019 року, подане через канцелярію суду і підтримане в судовому засіданні під час розгляду справи по суті 01.04.2019 року, про долучення цих додаткових доказів до матеріалів справи слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно до п.2 та 4 ч.2 ст.43 ЦПК України - учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до п. 8, 9, 10 ст. 83 ЦПК України -. докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Пункт 5 ст. 177 ЦПК України вказує, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У відзиві на позов 02.03.2018 року представником відповідача було наведено доводи щодо відсутності договору на відкриття поточного рахунку та відсутності доказів надання кредитних коштів відповідачу у відповідності до п.2.1 кредитного договору. Однак позивач не скористався правом надання додаткових необхідних доказів, а навпаки написав заяву від 03.03.2019 року (а.с.136) про слухання справи у їх відсутність, тим самим підтвердивши, що усі необхідні пояснення та докази надано, що не заперечувалось їх представником під час апеляційного розгляду.

В апеляційній інстанції із пояснень представника банку 01.04.2019 року у судовому засіданні встановлено, що до позовної заяви були подані тільки ті докази, які позивач вважав за необхідні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем ще в 2011 році не було дотримано вимог ст. 131 ЦПК України (попередня редакція) в якій закріплювалось положення про те, що сторони зобов'язані подати всі свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Також під час розгляду справи судом у 2018 році позивачем не були виконанні вимоги п. 9, 10 ст. 8 3 ЦПК України, що їх представником не заперечувалось в апеляційній інстанції.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд підставно прийшов до переконання, що в даному випадку, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів відповідачу за кредитним договором №91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року, також не доведено наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором №91/П/66/2007-980 від 26.09.2007 року станом на 05.11.2010року, тому правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 лютого 2019 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року підлягає поновленню.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 жовтня 2018 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак