ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3778/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/244/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Дзюбичем В.Л., повний текст складення якого судом не вказано, у цивільній справі № 607/3778/17,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. 22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, оскільки відповідачка понад один рік не користується житлом без поважних причин, просить його позовні вимоги задовольнити на підставі ст. 405 ЦК України.

1.3. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він є одноосібним власником житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1.

1.4. 24.02.2001 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, який розірвано 30.08.2013 року.

1.5. Після розлучення ОСОБА_2 не користується житловим приміщенням більше 3 років.

1.6. 23 жовтня 2017 року, позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просить зняти з реєстрації ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 з посиланням на те, що відповідачка не проживає в цьому житловому приміщенні більше 4 років.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено, що житловий будинок АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю і відповідачка позбавлена права власності на нього, а тому позов не підлягає задоволенню.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

3.2. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував як доказ реєстраційне посвідчення, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 є особистою власністю позивача.

3.3. ОСОБА_2 не набуто права власності на спірний будинок, відповідно ці обставини доказування не підлягають.

4. Аргументи учасників справи.

4.1. В день розгляду справи на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідачки ОСОБА_2 із пропуском п'ятнадцятиденного терміну для його подання.

4.2. У вказаному відзиві відповідачка вважає рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2018 року законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін.

5. Обставини справи.

5.1. Сторони у справі перебували в шлюбі з 24.02.2001 року по 30.08.2013 рік і є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

5.2. За час шлюбу ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Денисюком І.Л. 10.10.2005 року за реєстровим номером 11725.

5.3. Згідно п. 5 Договору купівлі-продажу, покупець засвідчив, що на момент укладення цього договору він перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 і цей житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами набувається ними за взаємною згодою як спільна сумісна власність (а.с. 86).

5.4. 10 жовтня 2005 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір із АКІБ "УкрСиббанк" про позику грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 50000 доларів США (а.с. 60-63).

5.5. Цього ж числа вказаний кредитний договір забезпечено договором іпотеки нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 128 - 131).

5.6. У вказаному будинковолодінні зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_4 (а.с. 22).

Позиція апеляційного суду

6. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду першої інстанції:

6.1. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.2. Вказаним вимогам судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

6.3. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

6.4. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

6.5. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

6.6. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

6.7. Відповідачка з сином із-за постійних конфліктів та у зв'язку із створенням нової сім'ї в житловому будинку не проживала, та не проживає.

6.8. Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що житловий будинок №83 по вул. Новий Світ в м. Тернополі, який придбаний за період шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін.

6.9. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

6.10. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

6.11. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

6.12. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України, статтею 150 ЖК УРСР, та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

6.13. Зі змісту ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

6.14. Виходячи із того, що Закон України від 11 грудня 2003 року Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

6.15. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

6.16. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

6.17. З урахуванням вказаних вимог закону, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для скасування реєстрації місця проживання відповідача, оскільки вона є співвласником спірного житлового приміщення і не позбавлена права власності.

6.18. Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

6.19. Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і відхиляє наведені позивачем аргументи як необґрунтовані.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та залишає її без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року - без змін.

(2).Щодо розподілу судових витрат.

7.2. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.3. Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, які понесені з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача-апелянта в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженюю не пділягає.

Головуюча: Ткач О.І.

Судді: Бершадська Г.В.

Гірський Б.О.