РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1570/18

Провадження № 22-ц/4815/502/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - Степангородська сільська рада Володимирецького району Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року у складі судді Поровського В.А., ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області о 14 год. 40 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, наданої для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,25 га. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 самовільно зайняла частину належної їй земельної ділянки, знищивши дерев'яну огорожу. Вона зверталася до Степангородської сільської ради щодо вирішення даного спору, і Актом обстеження меж суміжних земельних ділянок від 17.06.2018 року її межі залишено без змін, а також погоджено акт встановлення і узгодження меж земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в односторонньому порядку по існуючій межі без підпису суміжного користувача. Не погоджуючись з таким рішенням вона неодноразово зверталася до Володимирецької райдержадміністрації, де їй пояснили, що для вирішення даного спору необхідно звертатися до суду.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 заявленого до ОСОБА_2 та Степангородської сільської ради про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано безпідставністю позовних вимог та відсутністю належних і достовірних доказів порушення прав позивачки щодо здійснення її права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, яка надана їй для обслуговування житлового будинку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що згідно рішення виконавчого комітету Степангородської сільської ради №6 від 26.12.1996 року їй передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,65 га (в т.ч. 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,25 га - для ведення особистого підсобного господарства) по вул. Партизанська. На підставі даного рішення, нею було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Степангород, вул. Партизанська, 33, Володимирецького р-ну, Рівненської обл., кадастровий номер НОМЕР_1. При розробці технічної документації було встановлено, що земельна ділянка сформована у минулих роках, тобто до 2002 року. Межі земельної ділянки межують із землями ОСОБА_2 На даний час позивачкою встановлено, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла частину належної їй земельної ділянки, якою вона користувалася ще з минулих років. По межі належної їй землі була побудована дерев'яна огорожа, яку ОСОБА_2 знищила з метою змістити межу земельної ділянки і самовільно зайняти її частину. Дії відповідача із самовільного зайняття земельної ділянки порушують її права, як власника, на самостійне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким зобов'язати ОСОБА_2 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, самовільно зайняту частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №6 від 26 грудня 1996 року ОСОБА_1 передані земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.04.2018 року № 119571227, власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1 ( а.с.27).

Площа земельної ділянки, зазначеної у Витязі, відповідає площі земельної ділянки, наданої ОСОБА_1 рішенням Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №6 від 26.12.1996р..

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позивачкою при зверненні з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не було надано належних та досвідних доказів на підтвердження фактів самовільного зайняття належної їй земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_2.

Згідно ст..76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Судом першої інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_4, який показав, що земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, користується виключно позивачка ОСОБА_1.

Такі покази не спростовані стороною позивача, а, навпаки, підтверджені поясненнями представника Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мельник Л.П..

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, їх непідтвердженість необхідними належними й достовірними доказами, у зв'язку з чим підтримує висновок місцевого суду про відмову в позові.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.