РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/17419/18

пр. № 2/759/2337/19

08 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Грень О.Н. за участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, ВСТАНОВИВ: Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 про його виселення без надання іншого житлового приміщення, обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідач систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що унеможливлює спільне з ним проживання в одній квартирі АДРЕСА_2, яка їм належить на праві власності, тоді як заходи запобігання і громадського впливу на відповідача виявилися безрезультатними. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_4 його рідний син, який ніде не працює, постійно вживає алкоголь, систематично влаштовує з ним та його дружиною позивачем ОСОБА_3 сварки, скандали, бійки, псує меблі, хватається за ніж з погразами вбити його з дружиною та внука, який також з ними проживає, що унеможливлює їх спільне з ним проживання. Так, позивач пояснив і те, що з 2011 року, тобто більше восьми років триває така ситуація з відповідачем, за якої він постійно боїться за воє життя та життя своєї дружини та онука, яких відповідач постійно тероризує , б"є та погружує вбити. Пояснив позивач і те, що лише за 2018 рік було більше 20 викликів працівників поліції із зазначених причин. Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 08.10.2018 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт за нанесення йому ОСОБА_1 у присутності працівників поліції тілесних ушкоджень. Після такого вироку відповідач продовжує свої неправомірні дії по відношенню до нього та дружини, онука. Зазначив позивач і те, що відповідач у разі виселення з його із дружиною квартири не залишиться на вулиці, оскільки їх онук, тобто син відповідача у вланості має квартиру АДРЕСА_1, яка була йому подарована його матір"ю ОСОБА_5, тобто дружиною відповідача, після того, як із-за вживання нею з відповідачем спиртних напоїв, цією квартирою неправомірно заволоділи треті особи, та яку лише в судовому порядку згодом було повернуто. Наразі вказана квартира АДРЕСА_1 його сином та невісткою здається в оренду, а виручені кошти витрачаються на алкоголь. Зазначив позивач і те, що у разі не вирішення питання виселення відповідача з квартири АДРЕСА_2, той когось із них вб"є. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Письмово подав суду заяву про розгляд такої справи без його участі. Відзиву на позовну заяву не направляв. Також не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, у зв'язку з чим, з урахуванням позиції позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками кооперативної квартири АДРЕСА_2, що вбачається із наданої суду ЖБК «Авіатор-15» довідки від 31.08.2004 року та в силу ст. 60 СК України відповідно. Окрім позивачів у зазначеній квартирі зареєстрований та проживає син позивачів -відповідач ОСОБА_4, 1978 року народження. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до змісту ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. За правилами ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку (ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України). Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, аналізуючи вказані норми вбачається, що виселення без надання іншого жилого приміщення члена сім"ї власника житла можливе у разі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2, з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім"ї та один раз до кримінальної за ч.1 ст. 125 КК України. Із адміністративної справи за у.н. 759/18305/17, 3/759/8762/17 вбачається: 20.11.2017, приблизно о 09 год. 40 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_4 вчинив сімейну сварку з батьком, в ході якої вчинив бійку, чим вчинив фізичне та психологічне насильство в сім'ї. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2017 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності з усним зауваженням. Із адміністративної справи за у.н. 759/18304/17, 3/759/8761/17 вбачається: 22.11.2017, приблизно о 13 год. 10 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_4 вчинив сімейну сварку з батьком, в ході якої вчинив бійку, завдавши батькові декілька ударів, чим вчинив фізичне та психологічне насильство в сім'ї. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2017 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин. Із адміністративної справи за у.н. 759/7594/18, 3/759/3601/18 вбачається: 22.04.2018, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_4 вчинив сварку з батьком, чим спричинив психологічне насильство в сім'ї. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2018 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин. Із адміністративної справи за у.н. 759/7592/18, 3/759/3600/18 вбачається: 25.04.2018, знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_4 вчинив психологічне насильство в сім'ї по відношенню до свого батька. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2018 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин. Із адміністративної справи за у.н. 759/11459/18, 3/759/5118/18 вбачається: 16.06.2018, приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_4 вчинив сварку з батьком чим завдав емоційні невпевності в собі останньому, повторно протягом року. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2018 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Із матеріалів кримінальної справи № 1-кп/759/1220/18, 759/15350/18 вбачається: 19.08.2018, приблизно о 20 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 у присутності працівників поліції схопив дерев'яну палицю, яка знаходилась в кімнаті, до своїх рук та в присутності працівників поліції наніс один удар в область лівої руки, а саме кісті ОСОБА_1, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді - синця у ділянці лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров'я). Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2018 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт. Допитані у судовому засіданні, під присягою свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що сім"ю позивачів та відповідача знають давно, так само як і їх проблему співжиття, яке на їх думку є неможливим у зв"язку з пияцтвом відповідача та його постійними бійками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Також ОСОБА_6 пояснив, що знає онука ОСОБА_1 - сина відповідача , якому 9 років від якого чув неодноразово, що його тато погрожує вбивством його та діда, чого вони всі бояться . Вказав свідок ОСОБА_6 і те, що він неодноразово розмовляв з відповідачем на рахунок його поведінки, проте той не реагує, продовжує вживати алкоголь, бити позивачів, руйнувати майно, меблі в квартирі в якій живуть. Отже, оцінюючи в сукупності досліджені судом докази, вбачається системна протиправна поведінка відповідача в частині дотримання правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для власників квартириАДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільного проживання з ОСОБА_4. Тоді як, заходи запобігання такій поведінці відповідача виявились безрезультатними. Оскільки, незважаючи на неодноразово вжиті заходи попередження з боку суду та правоохоронних органів, відповідач належних висновків не зробив і продовжує свою антисоціальну поведінку. При вирішенні даного питання суд враховує і те, що відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не приймає жодної участі в утримані квартири: ремонт, придбання необхідних речей та меблів, прибирання та навпаки перебуваючи у стані сп'яніння руйнує меблі, предмети обстановки, що вбачається із пояснень позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_6 та жодним чином не спростовано відповідачем. Враховується судом і те, що за таких обстаин, власники житла, тобто позивачі не мають змоги вільно і без остраху володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю з проживанням в квартирі відповідача, який чинить перешкоди у користуванні майном і робить неможливим їх спокійне проживання у квартирі. Враховуєть судом і те, що у малолітнього сина відповідача, законним представником якого в силу закону є відповідач, у власності перебуває житло, а саме квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. А тому, останній в результаті такого виселення з квартири позивачів фактично не опиниться на вулиці без житла. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений позивачами при подачі позову судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. на користь кожного із позивача. Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 116, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 6-13, 18,19, 71-81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 284, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, задовольнити.

Виселети ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Киїівсьакого апеляційного суду через Святошинський районний суд шляхом подання в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Повний текст рішення виготовлено 12.04.2019 року.

Суддя Коваль О.А.