ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8932/19 Справа № 201/3186/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він працював водієм І класу у ПАТ «Дніпропетровськгаз» у м. Новомосковську Дніпропетровської області з 13.06.2006 року.

Наказом № 431-но/к від 31.08.2017 року був звільнений 01.09.2017 року на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

У вересні 2017 року він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року по справі №201/13456/17, вимоги задоволено, скасовано наказ про звільнення, його поновлено на роботі, стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2017 року по 03.07.2018 року (208 робочих днів) в сумі 41 435,68 грн, моральну шкоду в сумі 3 000грн, зобов`язано відповідача виплатити заборгованість з допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Втім час вимушеного прогулу тривав з 01.09.2017 року (з дня звільнення) і до останнього судового засідання 16.10.2018 року по справі №201/13456/17 (281 робочий день). Його середньоденна заробітна плата за липень і серпень 2017 року складала 199,21 грн. Просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу ще за 73 робочих дні в сумі 14 542,33 грн (199,21 x 73) та моральну шкоду у розмірі 120 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14 542,33 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, відповідач просив рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 14 542,33 грн, оскільки 01.09.2017 року водія ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин своїх обов`язків, передбачених робочою інструкцією. Протягом останніх двох років до ОСОБА_1 неодноразово застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді доган за порушення трудової дисципліни: 21.07.2015 року, 01.02.2017 року і 01.08.2017 року. Позивач викликався на засідання профспілкового комітету на розгляд питання про надання згоди на звільнення, але 28.08.2017 р. ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення під підпис із запрошенням. 29.08.2017 р. на засіданні Президії об`єднаної профспілкової організації ПАТ «Дніпропетровськгаз», на якому ОСОБА_1 був присутній, було обговорене питання щодо його звільнення через чисельні скарги, застосування дисциплінарних стягнень, які не принесли результату.

Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції, під час ухвалення рішення, не було прийнято до уваги, що відповідач вже сплатив ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2017 року по 03.07.2018 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року.

Зазначає про те, що ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на рішення Жовтневого районного суд м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів та моральної шкоди.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки рішення було прийнято без дотримання принципу рівності перед законом, без урахування обставин, що мають значення для справи.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено, що на підставі рішення Загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 11.04.2019 р. (розміщеного на сайті https://dp.104.ua.) відповідач змінив свою назву на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі ТА «ОГС «Дніпропетровськгаз»).

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» про поновлення на роботі, скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та грошових коштів, моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2018 року у справі № 201/13456/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31.08.2017 року та поновлено ОСОБА_1 на роботі водієм 1-го класу у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», а також стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності з 01.08.2017 року по 06.08.2017 року та з 01.09.2017 року по 05.09.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с.18-20).

За наслідками перегляду цього рішення в апеляційному порядку постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2019 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2018 року в частині скасування наказу № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» від 31.08.2017року - скасовано і постановлено нове про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу № 431-но/к від 31.08.2017 року.

В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 17, 53-57).

Судами у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 з 13.06.2006 року працював на посаді водія 1-го класу в Новомосковському відділенні ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз».

Наказом № 431-но/к від 31.08.2017 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків. Враховуючи, що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а саме: наказом № НО/К-00349 від 21.07.2015року позивачеві була оголошена догана за невиконання розпоряджень керівництва та безвідповідальне відношення до своїх службових обов`язків, догана не оскаржена; наказом від 01.02.2017 року позивачеві була оголошена догана за відсутність на роботі без поважних причин 30.01.2017 року, догана не оскаржена і діє. Звільнення відбулося 01.09.2017 року і саме ця дата є останнім днем роботи позивача у відповідача.

Про звільнення і догани позивач дізнався лише при звільненні, ніяких пояснень у нього не брали, засідань по ньому не було, а у день звільнення він хворів і перебував на лікарняному, про що відповідачеві було відомо.

З 01.09.2017 року по 05.09.2017 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджувалося листком непрацездатності і ця обставина не заперечувалася відповідачем.

Згідно з довідкою № 165 від 04.05.2018року, загальна середньоденна сума заробітку за останній календарний місяць роботи з вирахуванням відповідних обов`язкових платежів складає 199,21 грн. Загальна кількість вимушеного прогулу від дня звільнення до 03.07.2018 р. становить 208 робочих днів, отже загальна сума втраченого заробітку за час вимушеного прогулу складає 41 435,68 грн (199,21 х 208 = 41 435,68).

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій в частині задоволення вимог про скасування наказу про звільнення, апеляційний суд виходив з того, що звільнивши позивача в період його тимчасової непрацездатності, відповідач порушив норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України, що є самостійною підставою для поновлення його на роботі. Оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою і в межах його компетенції, тобто жодних підстав для скасування наказу немає, оскільки, позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, тобто незаконно, то цей наказ щодо звільнення, може бути визнаний лише незаконним.

Отже, рішення суду першої інстанції було скасовано лише в частині скасування наказу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» № 431-но/к від 31.08.2017 року.

Водночас апеляційний суд погодився з тим, що наказ є незаконним, тому залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення з нього середнього заробітку за період з 01.09.2017 року по 03.07.2018 року в сумі 41 435,68 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року у справі № 201/13456/17 на користь позивача стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01.09.2017 року по 03.07.2018 року (включно) - у межах заявлених позивачем позовних вимог.

Що стосується вимог позивача за період з 04.07.2018 року по 16.10.2018 року, судом першої інстанції правильно встановлено, що мав місце вимушений прогул протягом 73 робочих днів, оскільки спір протягом цього часу розглядався судом, а позивач не був поновлений на роботі.

Згідно довідки від 04.03.2019 року №Н0-0000076 середній заробіток (середньоденна заробітна плата) за вказаний період становив 199 грн 21 коп. Означений середній заробіток був покладений в основу розрахунку втраченого заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду справи № 201/13456/17, і з того часу не змінився, ураховуючи те, що позивач під час розгляду указаної справи не працював і заробітну плату не отримував.

Встановивши вищезазначені обставини, керуючись положеннями ст.ст. 94, 233, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.07.2018 року по 16.10.2018 року у розмірі 14 542 грн 33 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі обставини справи, необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, не надав належної правової оцінки рішенню Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2017 року по 03.07.2018 року задоволено, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року у справі № 201/13456/17 на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01.09.2017 року по 03.07.2018 року (включно) - у межах заявлених позивачем позовних вимог. А з 04.07.2018 року по 16.10.2018 року у позивача ОСОБА_1 мав місце вимушений прогул протягом 73 робочих днів, оскільки спір протягом цього часу розглядався судом, а позивач не був поновлений на роботі.

Середній заробіток (середньоденна заробітна плата) за цей період становив 199 грн 21 коп., про що відповідачем була надана довідка від 04.03.2019 р. № Н0-0000076. Означений середній заробіток був покладений в основу розрахунку втраченого заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду справи № 201/13456/17, і з того часу не змінився, враховуючи те, що позивач під час розгляду вказаної справи не працював і заробітну плату не отримував.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 04.07.2018 року по 16.10.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, під час ухвалення рішення, не було дотримано принципу рівності сторін перед законом, оскільки воно прийнято без урахування обставин, що мають значення для справи, неправильність встановлення обставин справи, що призвело до порушення норм процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскількизводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова