ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/19 Справа № 200/6971/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ СК Провідна, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 23.12.2013 року, близько 08 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в районі електроопори № 373 по вул. Набережній Заводській у м. Дніпропетровську, в порушення вимог п.12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжила заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортерного засобу, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці, чим спричинила значну матеріальну шкоду.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2014 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.04.2014 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2014 року залишено без змін.

Згідно висновку експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди № 2402/14/14 від 28.02.2014 року втрата товарної вартості автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці, становить 11 729,40 грн. За проведення експертизи позивачкою було сплачено 800,00 грн. та 67,08 грн. поштових послуг. За придбання запчастин та роботу по від ремонтуванню автомобіля було сплачено 57 638,08 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ СК Провідна згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8894504 з терміном дії до 10.04.2014 року.

18 липня 2014 року ПрАТ СК Провідна перерахувала на особовий рахунок позивачки грошові кошти на загальну суму 45 592,16 грн. як страхову суму за матеріальну шкоду. Таким чином, не відшкодованою залишається шкода на суму 24 642,40 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з відповідача на її користь 24 642,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2018 року, з урахуванням ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2019 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24 642,40 грн., суму на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 531,28 грн., а всього 27 173,68 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 23.12.2013 року, близько 08 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в районі електроопори № 373 по вул. Набережній Заводській у м. Дніпропетровську, в порушення вимог п.12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжила заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортерного засобу, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.04.2014 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2014 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачка зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 70 234,56 грн., на підтвердження чого посилається на висновок експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди № 2402/14/14 відповідно до якого втрата товарної вартості автомобіля становить 11 729,40 грн. (а.с.29-39, т.1). Крім того, у обґрунтування реальних витрат на відновлення транспортного засобу внаслідок ДТП надала: акт здачі-прийняття АМ10052 та АМ-9352 від 06.03.2014 року на суму 48 725,44 грн. та 5 912,64 грн. (а.с.18, а.с.22-24, т.1); чеки на суму 5912,64 грн. та на суму 48 725,44 грн. сплачених на рахунок фірми Алмаз Мотор ЛТД (т.1.а.с.144); товарний чек ЧП ОСОБА_3 від 24.02.2014 року на суму 3 000,00 грн. (а.с.17, т.1); квитанцію про сплату експертних послуг від 28.02.2014 року на суму 800,00 грн. (а.с.27, т.1); квитанцію про сплату за відправлення поштової кореспонденції від 14.02.2014 року на суму 67,08 грн. (а.с.28, т.1).

18 липня 2014 року ПрАТ СК Провідна провела виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 45 592,16 грн. (т.1.а.с.108).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на підставі ст. 1194 ЦК України з відповідача на користь позивачки суму матеріальної шкоди в розмірі 24 642,40 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою були надані докази на підтвердження розміру спричинених їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків вартості ремонтно-відновлювальних робіт належного їй транспортного засобу. Крім того, стягуючи моральну шкоду з відповідача в розмірі 2 000,00 грн., обґрунтовував таку наявністю винних дій відповідача та переживання позивачки, пов`язаних з вимушеним пошуком та позичанням грошових коштів у знайомих людей на ремонт автомобіля.

Проте, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з наступними змінами) від 27.03.1992 року № 6 шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як убачається з матеріалів справи, згідно висновку експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди № 2402/14/14 від 28.02.2014 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., величина матеріального збитку (без урахування втрати товарної вартості), спричиненого власнику колісного транспортного засобу автомобілю «Тойота Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 56 377,30 грн., величина матеріального збитку (з урахування втрати товарної вартості) становить 68 106,70 грн. (а.с.29-39, т.1).

Втрата товарної вартості автомобіля становить - 11 729,40 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика),вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків) та підлягає стягненню з винної у ДТП особи відповідача у справі.

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16.12.2015 року.

Отже, вимога про стягнення із винної сторони вартості втрати товарної цінності автомобіля є обгрунтованою та підтвердженою відповідними доказами.

18 липня 2014 року ПрАТ СК Провідна провела виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 45 592,16 грн. без урахуванням ПДВ (а.с.108, т.1).

Також колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2018 року ПрАТ СК Провідна виключено з числа відповідачів у справі, визначивши її процесуальний статус як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Отже, сума матеріальної шкоди підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 21 575,32 грн., яка складається із: втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 11 729,40 грн.; НДС в розмірі 9 045,92 грн.; витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 800,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги як неналежний доказ, наданий позивачкою ОСОБА_2 в підтвердження розміру матеріальної шкоди, товарний чек ЧП ОСОБА_3 від 24.02.2014 року на суму 3 000,00 грн. (а.с.17, т.1), оскільки з нього не вбачається, що саме позивачем були придбані запчастини і саме для ремонту пошкодженого автомобіля.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується витрат на сплату поштової кореспонденції від 14.02.2014 року на суму 67,08 грн. (а.с.28, т.1), то колегія суддів приходить до висновку, що такі витрати не пов`язані з вирішенням даного спору.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не доведено підстави та розмір моральної шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки право позивачки на відшкодування моральної шкоди закріплене у ст. 23, 1167 ЦК України.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, з урахуванням наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ СК Провідна, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21 575,32 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити. У іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21 575,32 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

У іншій оскаржуваній частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко