Справа 206/2562/19
Провадження 2/206/845/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

15 жовтня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за участі представника

позивача, адвоката Губаренко О.А.,

в с т а н о в и в:

10 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., який складається з; літ.А-1 - житловий будинок, літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай, літ.п/д В - погріб, літ.Г - убиральня, літ.Д - сарай, літ.К - колодязь, №1-3 споруди, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-6).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 . Мати позивача фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, загальною площею 49,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на спірний житловий будинок було зареєстроване за померлим ОСОБА_6 . Позивач є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_5 Протягом встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а саме 10.11.2017р., позивач звернувся до Восьмої Дніпровської ДНК з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської ДНК Хорішко О.М. від 24.07.2018р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_5 за життя не зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок, відсутні правовстановлюючі документи. Отже, іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, окрім звернення з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері, які він вважає законними та обґрунтованими.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відзив не подали.

Представник позивача, адвокат Губаренко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверти які направлялися відповідачам з позначкою «за закінченням терміну зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

23 травня 2019 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.67).

07 червня 2019 року від третьої особи Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.69).

19.06.2019 року представником позивача, адвокатом Губаренко О.А. заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.72).

19.06.2019 року ухвалою судді клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.71).

Ухвалою судді від 09.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.93).

Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15.10.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03 лютого 1975 ІНФОРМАЦІЯ_3 між народився ОСОБА_1 батьками якого є ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 15 січня 1991 року (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим повторно 09 листопада 2017 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 19 січня 2018 року (а.с.9).

З технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 виготовленого станом на червень 86 року житловий будинок літ А-1 по кв. АДРЕСА_2 та по будинку А-1 має загальну площу 49,4кв.м., житлову 30,7кв.м, допоміжну 18,7кв.м та складається з: 1-1 веранда площею 11,0кв.м, 1-2 житлова площею 14,7кв.м, 1-3 житлова площею 7,6кв.м, 1-4 кухня 5-6 кв.м, 1-5 житлова площею 8,4кв.м, 1-6 кладова площею 2,1кв.м; Б - літня кухня, В сарай, п/д В погріб, Г уборная, Д сарай, к колодязь, № 1-3 - огорожі (а.с.10-13).

Актом приймання індивідуального житлового будинку Виконавчого комітету ради народних депутатів (без дати, печаток та підписів членів комісії) постановлено пред`явлений к здачі будинок ОСОБА_6 , розташований по АДРЕСА_1 вважати прийнятим (а.с.14-15).

З довідки про землекористування Управління головного архітектора м. Дніпропетровськ ділянка розташована в м. Придніпровськ, вул. Шевченко 16, перебуває у користуванні ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 02.06.1970р. № 173, всього 600кв.м (а.с.16).

Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, проживаючих по АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (17-18).

Згідно довідки Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори № 2874/01-16 від 30.10.2018р. виданої ОСОБА_8 , яка діє по довіреності від імені ОСОБА_1 у тому, що станом на 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. від 24 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями,

розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем після якого була його дружина, ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав. Від 10 листопада 2017 року за №2417/02-14 ОСОБА_5 надавався запит в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради на підтвердження належності житлового будинку ОСОБА_6 , на який вона отримала відповідь 24 листопада 2017 року за №16335, з якого вбачається, що відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок відсутні, тобто спадкодавець за життя не зареєстрував право власності на своє ім`я на зазначений житловий будинок (а.с.23).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 24.01.2019 року право приватної власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 49,4кв.м, житловою площею 30,7кв.м, літ. А-1 житловий будинок; літ. Б літня кухня; літ. В сарай, літ. п/д/В погріб, літ. Г убиральня, літ. Д сарай, літ. К колодязь, АДРЕСА_3 1-3 споруди по АДРЕСА_1 22.01.2019р. зареєстровано за ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, серія та номер: б/н, виданий 05.02.1971, видавник: укладено між Виконкомом Придніпровської міської ради народних депутатів та ОСОБА_6 ; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.06.1984, видавник: Міжміське бюро технічної інвентаризації; Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, серія та номер: 51839452, виданий 08.05.2018, видавник: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора; довідка, серія та номер: 2874/01-16, видана 30.10.2018, видавник: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (а.с.19).

На виконання ухвали суду Восьма дніпровська державна нотаріальна контора 24.06.2019 року надали копію спадкової справи № 242/2018, відкритої після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зокрема є: заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 від 08 травня 2018р., заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2018 року, постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.07.2018 року, відповідь КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 24.11.2017р. за № 16335, заява ОСОБА_8 , яка діє на по довіреності від ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 квітня 2019 року, постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 квітня 2019 року (а.с.76-88).

Так, постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. від 04 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_8 , діючій по довіреності від імені ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_6 , але не оформила своїх спадкових прав, оскільки ОСОБА_8 , діюча по довіреності від імені ОСОБА_1 надала до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори оригінал договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між виконкомом Придніпровської міськради в особі завідуючого міськкомунхозом Барсуковим В.Н. та ОСОБА_6 . Зазначений договір нотаріально не посвідчений. Згідно п. 16 вищевказаного договору цей договір під страхом недійсності повинен бути нотаріатьно посвідчений та зареєстрований у відповідному бюро технічної інвентаризації. Згідно Положення про державний нотаріат Української PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP від 31.08.1964 року за №941, яке діяло на час укладення вищевказаного договору, договори про надання громадянам в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлових будинків на праві особистої власності посвідчуються державними нотаріальними конторами за місцем відводу земельної ділянки. Отже ОСОБА_8 , діюча по довіреності від імені ОСОБА_1 , надала до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори правовстановлюючий документ, який не відповідає вимогам законодавства (а.с.88).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до частини першої ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла його його дружина ОСОБА_5 , але не оформила своїх спадкових прав.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її син ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

Окрім цього спадкодавець ОСОБА_6 за життя не зареєстрував право власності на своє ім`я на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачу вдруге було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що було надано правовстановлюючий документ, який не відповідає вимогам законодавства, а саме договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між виконкомом Придніпровської міськради в особі завідуючого міськкомунхозом Барсуковим В.Н. та ОСОБА_6 , який нотаріально не посвідчений, як того вимагали умови договору та діюче на час укладення вищевказаного договору законодавство.

Умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача відсутні.

Отже єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності в порядку спадкування.

В той же час, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент виникнення спірних відносин, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За правилами ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1223 ЦК України з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проте, як видно з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між виконкомом Придніпровської міськради в особі завідуючого міськкомунхозом Барсуковим В.Н. та ОСОБА_6 нотаріально не посвідчений. Згідно п. 16 вищевказаного договору цей договір під страхом недійсності повинен бути нотаріатьно посвідчений та зареєстрований у відповідному бюро технічної інвентаризації.

На підставі цього договору державним реєстратором 22.01.2019 року зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

При цьому Положенням про державний нотаріат Української PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP від 31.08.1964 року за №941, яке діяло на час укладення зазначеного договору, договори про надання громадянам в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлових будинків на праві особистої власності посвідчуються державними нотаріальними конторами за місцем відводу земельної ділянки.

Отже право приватної власності на спірний будинок за спадкодавцем зареєстровано на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 05.02.1971 року, який в свою чергу є нікчемний (ст. 220 ЦК України).

Окрім цього наданий представником позивача акт приймання індивідуального житлового будинку Виконавчого комітету ради народних депутатів по АДРЕСА_1 не містить дати його складання, печаток та підписів членів комісії.

Також представником позивача взагалі не було надано суду для огляду та оцінки договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 05.02.1971 року укладеного між Виконкомом Придніпровської міської ради народних депутатів та ОСОБА_6 .

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков