ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 391/149/18

провадження № 22-ц/4809/512/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року, у складі головуючого судді Мумиги І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Солодової Людмили Анатоліївни про зменшення розміру обов'язкової частки у заповіті, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру обов'язкової частки у заповіті.

Із змінами та доповненнями до позовної заяви позивач просив зменшити розмір обов'язкової частки у заповіті ОСОБА_4, складеного на користь ОСОБА_1, право на яку має ОСОБА_2 з 1/4 частки на 0 частку».

В обгрунтування позову вказував, що він та відповідач є рідними братом та сестрою і дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Після смерті їх батька мати уклала шлюб та змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4». Ще за життя їх мати подарувала їм у рівних частках домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1.

З 2006 року ОСОБА_2 не проживала у своїй половині будинку, проживає в м. Києві, приїздить додому дуже рідко та на нетривалий час.

Він постійно проживає у своїй половині будинку, нікуди не виїздив на заробітки чи на проживання.

Їх мати з 08.09.2006 року стала проживати та була зареєстрована АДРЕСА_1, з 2010 року перебувала на диспансерному обліку Компаніївської центральної районної лікарні Кіровоградської області, постійно приймала призначене лікування, потребувала допомоги у побуті та нагляду і таку допомогу надавав позивач.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла йому належну їй на праві власності земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, тому він подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом.

28.02.2018 року відповідач теж подала заяву про видачу свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині.

Зазначена обставина є перешкодою в отриманні ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю земельну ділянку. Оскільки відповідач не піклувалася про хвору матір, не утримувала її та не лікувала, тому він змушений звернутися до суду про зменшення обов'язкової частки.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи та, які вважав встановленими.

Представник відповідача, адвокат - Хилько Ю.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача та її представника - Хилько Ю.І., які заперечували щодо задоволення скарги, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення скарги без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що відповідач має право згідно чинного законодавства на обов'язкову частку у спадщині на підставі ст.1241 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 21).

Встановлено, що померла ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 20).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_1

Постановою приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л.А. від 28.02.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,58 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області у зв'язку із поданням - ОСОБА_2 (дочкою спадкодавця) заяви про видачу свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині на 1/4 земельної ділянки площею 6,58 га, оскільки нею надано документи, що підтверджують її статус непрацездатності на момент відкриття спадщини (а.с. 15).

Відповідно до довідки № 177/02-18 від 26.04.2018 року виданої Компаніївським сектором обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав допомогу на поховання ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.01.2015 року ОСОБА_2 перебуває на пенсії за віком довічно (а.с.80).

Відповідно до Глави 84 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті згідно зі статтею 1233 ЦК України.

Суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу).

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236, 1237, 1240, 1254 Кодексу).

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною.

Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, інваліди І-ІІІ групи, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Чинним законодавством визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині, де право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Суд першої інстанції відмовляючі у задоволенні позову послався на те, що відповідач є дочкою спадкодавця і на момент смерті матері була непрацездатною особою, а тому вона має право на обов'язкову частку у спадщині з урахуванням ст. 1241 ЦК України.

Крім того, правильним є висновок суду про відсутність законних підстав для зменшення обов'язкової частки у спадщині до нуля, оскільки це фактично є позбавлення особи права на обов'язкову частку.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції, що такого обмеження права чинне законодавство не передбачає.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

02.04.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

О.І. Чельник