Справа № 182/4084/18
Номер провадження 2/184/114/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) до ОСОБА_4 (Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Курчатова, 26/31) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

Між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н від 20.03.2012 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 35967,71 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач, згідно відзиву на позов та пояснень, наданих повноважним представником в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, а саме: 4792,45 грн. заборгованість за кредитом та 230,85 грн. заборгованість за процентами. В решті позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафів. Окрім цього, просить застосувати загальну та спеціальну позовну давність в три та один роки.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст..16 даного Кодексу.

У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20.03.2012 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н. Згідно договору останній отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відзиві на позов та згідно пояснень представника відповідача, відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору із позивачем та користування кредитними коштами банку.

Крім того, згідно письмової заяви, наявної у матеріалах справи, відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 4792,45 грн. заборгованість за кредитом та 230,85 грн. заборгованість за процентами.

Згідно ст..206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, між сторонами по справі склалися взаємовідносини, які випливають із договору кредиту та регламентуються нормами ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до розяснень, наданих ВСУ у постанові від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин, зважаючи на наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитом, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості та виписками по рахунку клієнта, враховуючи, що визнання позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, а представник відповідача не обмежений у праві щодо вчинення даної процесуальної дії, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4792,45 грн. та 230,85 грн. заборгованості за процентами, нарахованих станом на 30.04.2016р. підлягають до задоволення, як обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та визнані відповідачем.

Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення решти сум заборгованості за кредитом та процентах, нарахованих позивачем за період з 01.05.2016р. по 30.04.2018р. суд вважає необґрунтованим, а відтак таким, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено у судовому засіданні кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

Згідно матеріалів справи, а саме довідки про кредитні картки, які були видані відповідно до кредитного договору, підписаного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, було видано наступні кредитні картки: 039626 із датою відкриття 20.03.2012р., термін дії до 11/15; 008620 із датою відкриття 13.04.2012р., термін дії до 12/15; 331663, із датою відкриття 21.05.2012р., термін дії до 04/16.

Із наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на час закінчення строку дії останньої карточки відповідача, а саме 30.04.2016р., сальдо поточної заборгованості - 4792,45 грн., прострочена заборгованість - 0,0 грн., загальна заборгованість за процентами 230,85 грн.

Із наданих позивачем виписок по банківському рахунку вбачається, що відповідач після закінчення строку дії останньої кредитної карточки кредитними коштами не користувався.

Відповідно до ст.. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

При цьому автоматично пролонговується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії карточки до 30.04.2016р.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01.05.2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наведена позиція також узгоджується з висновком ВП ВС, який ним висловлений у постанові від 28.03.2018р. по справі N 444/9519/12.

Таким чином, після закінчення строку кредитування, який відповідає строку дії картки, правові підстави для нарахування нової суми заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом, відсутні.

Щодо застосування двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафу слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність це невигідні наслідки майнового характеру, які настають для осіб, що допустили цивільні правопорушення. Цивільно-правова відповідальність завжди має майновий характер. Вона може виступати у формі відшкодування збитків, сплати штрафу, пені, неустойки, втрати завдатку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією встановлено, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Із аналізу вказаних пунктів Умов та правил надання банківських послуг слідує, що неустойка у вигляді штрафу та пені нараховується за несвоєчасне виконання зобовязань по договору (прострочення зобовязання), тобто одне й те саме порушення.

Позивачем нараховано пеню та штраф у звязку з виникненням простроченої заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищевикладене та приписи статті 549 ЦК України, відповідно до яких штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, позовні вимоги банку в частині стягнення штрафу є необґрунтованими.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

У той же час, позовні вимоги щодо стягнення сум пені, нарахованої відповідачем, до задоволення не підлягають, оскільки позивачем пропущено передбачений ст..258 ЦК України строк позовної даності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16.

Крім того слід зазначити, що у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-900цс16 Верховний Суд України констатував, що є неправильними та не відповідають нормам матеріального права висновки судів про те, що позовна давність не спливла щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло у межах трьох років до дня звернення банку з позовом до суду.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості, з яких останній 12.04.2016 року в сумі 250,00 грн.

Згідно ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення пені, з огляду на сплив строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 95, 141, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» (р/р № 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2012 року, в розмірі 5023 (пять тисяч двадцять три) грн. 30 коп., яка складається з: 4792,45 грн. заборгованість за кредитом, 230,85 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» (р/р № 3111, МФО 305299, ) судові витрати у виді судового збору в сумі 243,93 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.04.2019р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6