Справа № 486/1919/18
Провадження № 2/486/200/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О.Д.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, внаслідок невиконання грошового зобов'язання,

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

28.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Южноукраїнське об'єднане Управління пенсійного фонду України Миколаївської області про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, внаслідок невиконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позову зазначив, що з 26.05.2014 року перебуває на обліку в Южноукраїнському об'єднаному управлінні ПФУ Миколаївської області та отримує пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Як особа, що працювала в державному закладі, відповідно до п.7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мав право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення. Однак, відповідач відмовив у призначенні зазначеної грошової допомоги у зв'язку з чим він звернувся з позовом до суду за захистом порушеного прва. Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.09.2016 року, дії відповідача визнано неправомірними та зобов'язано нарахувати грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення. Рішення суду фактично виконане 10.02.2016 року. Оскільки відповідачем порушено грошове зобов'язання з виплати одноразової грошової допомоги, яка склала 52 541.80 грн., просить стягнути з відповідача за період з 26.05.2014 року по 10.02.2016 року інфляційні витрати, які складають 47 826.26 грн., 3% річних в сумі 4 280.00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 704.80 грн. та за надання правової допомоги в сумі 1 000 грн..

Відповідач не погодився з позовними вимогами ОСОБА_1 та надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що затримка у виплаті грошової допомоги виникла у зв'язку з тим, що позивачем була надана довідка, яка не містила підстав для нарахування відповідної виплати, а тому не була прийнята до уваги. Однак після набрання законної сили рішенням суду, зазначена грошова допомога була виплачена у повному обсязі. При цьому, розмір такої допомоги у лютому 2017 року не став меншим, ніж був би у вересні 2014 року, якби був виплачений із першою пенсійною виплатою. Також просив про застосування строків позовної давності в один рік, відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, як до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та підтвердив обставини викладені у запереченнях на позовну заяву.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

Під час судового розгляду справи будь-яких заяв та клопотань від учасників процесу не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.12.2018 року, було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16).

Ухвалою суду від 15.02.2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 43)..

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувались.

ІV.Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.09.2016 року визнано неправомірними дії Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язано Южноукраїнське об'єднанане управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення (а.с. 4-6).

Постанова мотивована тим, що відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок- 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду Южноукраїнському об'єднананому управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, було відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.09.2016 року (а.с. 7-8).

V. Оцінка суду.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 набув право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Зобов'язання виникають з правочинів, результатів діяльності, заподіяння шкоди, юридичних фактів, актів цивільного законодавства, актів відповідних органів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов'язання можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

У зв'язку з відмовою відповідача у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, останній вимушений був звернутись до суду.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.09.2016 року, дії Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області визнано неправомірними та зобов'язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, відповідно до вимог пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Присуджені судом кошти позивач отримав 10.02.2017 року.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постанова Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.09.2016 року підтверджує наявність між сторонами правовідносин із виплати позивачу грошової допомоги на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому таке зобов'язання є грошовим.

Враховуючи юридичну природу цих правовідносин, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Грошовим зобов'язанням слід вважати будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення, про що зазначив Верховний Суд України в постанові від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14.

Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов'язання з виплати позивачу одноразової грошової допомоги в сумі 52 541.80 грн. грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь період невиплати допомоги, тобто з 26.05.2014 року по 10.02.2017 року, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України.

На підставі індексу інфляції позивач розраховує збитки починаючи з дати виникнення права на призначення та виплату грошової допомоги - 26.05.2014 року по дату її фактичної виплати - 10.02.2017 року (а.с. 9-10).

Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр" та згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року).

Формула розрахунку:

[Втрати від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Де:

[Сума боргу] - сума простроченого боргу.

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Інфляційні втрати підлягають обрахуванню за період з травня 2014 року (при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця) по лютий 2017 року, з урахуванням положень ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення".

Разом з тим, 3% річних підлягають обрахуванню за період з травня 2014 року по лютий 2017 року, за формулою: С х 3 х Д/365/100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочи.

Перевіривши розрахунок представлений позивачем, судом встановлено, що він обрахований відповідно заявлених формул, а тому вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що становить інфляційні витрати в сумі 47 826.26 грн. та три відсотки річних від простроченої суми 4 280.00 грн., а всього 52 106.26грн..

Згідно статті 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

У відповідності до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Верховний Суд України в узагальненнях практики застосування судами ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З приводу застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому суд звертає увагу, що пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Зважаючи на те, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік не регулює стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК.

Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено 10.02.2017 року, а до суду з позовом він звернувся 28.12.2018 року, суд вважає, що строк позовної давності не пропущено.

VІ. Розподіл судових витрат.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати зі сплати судового збору та за надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач поніс документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., які, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1).

Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу представив довідку-рахунок, згідно якої правнича допомога склала 1 000 грн. та підлягає стягненню з відповідача на його користь (а.с. 48).

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (адреса: м. Южноукраїнськ Миколаївської області, бул. Цвіточний, 4 Код ) на користь ОСОБА_1, (зареєстрований: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1), за невиконання грошового зобов'язання інфляційні витрати в сумі 47 826.26 грн. та три проценти річних в сумі 4 280.00 грн., а всього 52 106 (п'ятдесят дві тисячі сто шість) гривень 26 коп..

Стягнути з Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (адреса: м. Южноукраїнськ Миколаївської області, бул. Цвіточний, 4 Код ) на користь ОСОБА_1, (зареєстрований: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1), в порядку відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., витрати за надання правничої допомоги в сумі 1 000.00 грн., а всього 1 704 (одна тисяча сімсот чотири) гривні 80 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена Дмитрівна Франчук