РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/22782/18

Провадження № 22-ц/4815/532/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Пиватне акціонерне товариство "Рівнеазот"

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 28 січня 2019 року, проголошене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми компенсації інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивує тим, з 2012 року, він працював на посаді електрозварювальника ручного зварювання управління ремонтно-монтажних робіт ПрАТ "Рівнеазот". Відповідно до наказу ПрАТ "Рівнеазот" № 1586-ВК від 16.06.2017 року, його було звільнено з вказаного підприємства на підставі положень ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, а саме: несплатою заробітної плати підприємством.

На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.01.2018 року було стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 44 789,73 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2017 року по 10.01.2018 року у розмірі 63908,13 грн.

Вказані кошти були примусово стягнуті з боржника процесі примусового виконання рішення суду та надійшли на його картковий рахунок 22.11.2018 року.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.01.2018 року по 22.11.2018 року в розмірі 97426,38 грн., а також суму компенсації інфляційних втрат в сумі 6771,54 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2018 року по 20.11.2018 року в сумі 96532,56 грн., а також компенсацію інфляційних втрат в розмірі 6771,54 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, спір щодо їх розміру був відсутній, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підставою відповідальності власника або уповноваженого ним органу за несвоєчасну виплату належних працівникові сум за ч. 1ст. 117 КЗпП України є два юридичних факти: 1. порушення строків розрахунку при звільненні, 2. вина власника.

Вважає, що мають місце поважні причини та об'єктивні обставини, що мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати.

Пояснює, що згідно наказу № 293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства і оголошено вимушений простій. Ці обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода завдана особі у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам ПрАТ "Рівнеазот", і цю небезпеку за даних умов неможливо усунути іншими засобами, тобто ПрАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності.

Покликається на ч.2 ст. 1117 ЦК України, яка передбачає можливість звільнення від відшкодування шкоди повністю або частково з огляду на обставини, за яких ця шкода була заподіяна.

Звертає увагу, що підприємство є платником єдиного внеску, який в тому числі розподіляється на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Зауважує, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до Центру зайнятості та отримати допомогу по безробіттю, а тому за цей період не підлягає виплаті середній заробіток.

Вказує на ряд причин та обставин, що підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема: наявність перед підприємством непогашеної заборгованості за утримання очисних споруд з боку РОВКП "Рівнеоболводоканал", призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив, а також вжиття заходів для оплати заборгованості за газ, відновлення виробництва та збереження 2712 робочих місць у стані крайньої необхідності.

Крім того зауважує, що місцевим судом не зазначено в оскаржуваному рішенні, що середній заробіток за затримку розрахунку зазначений без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, і як наслідок, виникає ймовірність повторного стягнення відповідних відрахувань органами державної виконавчої служби при виконанні даного рішення, в результаті чого безпідставно збільшується розмір відповідальності роботодавця.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_3 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення судом постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків не спростовують. Просить її відхилити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що позивач працював на посаді електрозварювальника ручного зварювання управління ремонтно-монтажних робіт ПрАТ "Рівнеазот".

Відповідно до наказу ПрАТ "Рівнеазот" №1586-ВК від 13.06.2017 року, ОСОБА_3 було звільнено 16.06.201 року за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю за ст.38 КЗпП України.

У день звільнення 16.06.2017 року перед позивачем у відповідача існувала заборгованість з виплати заробітної плати, сума яка підлягала виплаті при звільненні становила 44789,73 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10.01.2018 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату в розмірі 44789,73 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2017 року по 10.01.2018 року в розмірі 63908,13 грн.

21.11.2018 року вказане рішення суду було виконане та на картковий рахунок позивача були перерахована заборгованість по заробітній платі.

Дані обставини відповідачем не оспорюється.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачена належна останньому сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, ПрАТ "Рівнеазот" зобов'язане сплатити останньому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 11.01.2018 року, тобто з дня, наступного за днем ухвалення попереднього рішення про стягнення середнього заробітку, по 20.11.2018 року, тобто по день, що передує виплаті заборгованості.

Кількість робочих днів в зазначеному періоді становить 216 днів.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 446,91 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 11.01.2018 року по 20.11.2018 року включно становить 96532,56 грн. (446,91 х 216).

Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати" у разі затримки виплати заробітної плати працівникам, виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 вищевказаного Закону).

Сума компенсації доходів позивача за період затримки проведення розрахунку з ним при звільненні становить 6771,54 грн.

Вказані розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та сума компенсації втраченої частини доходу, ПрАТ "Рівнеазот" не заперечується та не оспорюється.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача 96532,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 6771,54 грн. компенсації втраченої частини доходу.

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення судом в оскаржуваному рішенні стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів не є підставою для його скасування, так як відповідно до ст. 168.3 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем), яким є ПрАТ "Рівнеазот".

Звернення до центру зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю є правом, а не обов'язком позивача та не впливає на обов'язок відповідача виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ПрАТ "Рівнеазот".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.