Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/13038/14-ц

провадження № 61-18762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у складі судді Камбулова Д. Г., рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 50 000 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних строком до 19 грудня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 684, 67 доларів США.

Позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим, станом на 11 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 452,42 доларів США - по тілу кредиту та відсотках; 15 785 864,90 грн - пеня та 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Родовід Банк» просило в рахунок погашення наявної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 грудня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 шляхом продажу на прилюдних торгах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором від 19 грудня 2006 року № 28.4/СЖ-106.06.1 в сумі 102 452,42 доларів США (по тілу кредиту та відсотках) та 15 785 864,90 грн (пеня та 3 % річних) яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 102 452,42 доларів США; загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 15 705 240,58 грн; загальної суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 80 624,32 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,30 кв. м, житловою 41,10 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, з встановленням початкової ціни предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 66 462 доларів США, що за курсом Національного Банку України складає 1 703 400 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у результаті невиконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено резолютивну частину рішення наступним абзацом:

«Рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позичальник не виконав умови кредитного договору, тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що банк має право стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому погодився з правильністю розрахунку заборгованості.

Крім того врахував, що на час ухвалення даного рішення вступив в силу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, уточнивши вимоги, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою, що проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку заявника, помилково зробив висновок про наявність правових підстав для застосування дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому апеляційний суд не перевірив інформацію щодо відсутності на праві власності у відповідачів іншого нерухомого житлового майна, чи це нерухоме майно використовується, як місце постійного проживання відповідачів, не отримана відповідь від Відділу адресно-довідкової роботи щодо можливого іншого місця реєстрації відповідачів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року та 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Коротенку Є. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що 19 грудня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.4/СЖ-106.06.1, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 19 грудня 2011 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

15 березня 2007 року між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, яким внесено зміни до умов кредитного договору, суму наданого кредиту збільшено до 80 000 доларів США.

10 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору, яким внесено зміни до умов кредитного договору, суму наданого кредиту збільшено до 100 000 доларів США.

Відповідно до договору про внесення змін від 10 лютого 2009 року розмір процентної ставки встановлено 16 % процентів річних.

Згідно із свідоцтвом про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що виступав майновим поручитель за договором іпотеки від 19 грудня 2006 року.

Після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Установлено, що власником предмету іпотеки є ОСОБА_1 (1/4 частина), ОСОБА_9 ( 1/2 частина), ОСОБА_3 (1/8 частина), ОСОБА_4 (1/8 частина).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 28.4/СЖ-106.06.1 в розмірі 113 684, 67 доларів США.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у зв`язку із невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 11 вересня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 102 452,42 доларів США. (по тілу кредиту та відсотках) та 15 785 864,9 грн (пеня та 3% річних).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановивши, що строк кредитування за кредитним договором позичальника визначено до 19 грудня 2011 року, суд апеляційної інстанції, зробивши висновок про те, що банк має право стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував, що з цим позовом банк звернувся, розрахувавши заборгованість за кредитним договором, в рахунок погашення якої просив звернути стягнення на предмет іпотеки, станом на 11 вересня 2014 року. При цьому позивачем нараховані проценти та пеня за період - після спливу визначеного договором строку кредитування.

Верховний Суд дійшов переконання, що, задовольняючи позовні вимоги у зв`язку із наявністю заборгованості, нарахованої, зокрема, і після спливу строку кредитування, суд апеляційної інстанцій насамперед повинен був встановити наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права особи, яка звернулась за його захистом, та зміст такого порушення.

Із системного аналізу наведених норм права Верховний Суд зробив висновок, що банк не мав права на нарахування процентів та пені після закінчення строку кредитування. Тобто розмір нарахованої загальної суми заборгованості за кредитним договором, яка стала підставою позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідає дійсності, зокрема, в частині нарахованих процентів та пені.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказів у їх сукупності, неправильно застосував норми матеріального права та, погодившись з доводами позивача про наявність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти та неустойку після 19 грудня 2011 року, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, перевіряючи доводи позивача, зазначені у його касаційній скарзі, Верховний Суд зауважує, що посилання на нез`ясування судом інформації про можливу наявність у відповідачів іншого нерухомого житлового майна є безпідставним, оскільки, відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторонами зобов`язана сама довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд належним чином не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

В. П. Курило