Справа № 159/4351/19
Провадження № 2/159/1184/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (усного) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Позивач 05.08.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з розглядуваним позовом, та до припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 - х років, а саме: до 05.02.24 р. включно. Зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 05.06.02 р.. За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття яким відповідач сплачував аліменти. З серпня 2018 р. син сторін є студентом механіко - машинобудівного інституту НТУУ «КП» та навчається на денній формі навчання. До вступу до університету, під час канікул, при приїзді у м. Ковель Волинської області син постійно проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Після вступу сина до університету, у зв`язку з проживанням і навчанням у м. Києві на денній формі навчання, витрати на його проживання, навчання зросли. Вважає за доцільне стягнути з відповідача запропоновану нею суму коштів, так як вона самостійно не може повністю матеріально забезпечити потреби сина в одязі, продуктах харчування, літературі та витратах на проживання у м. Києві. Відповідач не має інших дітей, утриманців, є працездатним, працює з 04.10.10 р. на посаді керівника ТзОВ «Старовижівське паливо - торф», має додаткових доход. За проживання сина у гуртожитку у грудні 2018 р. двічі було сплачено по 682 грн, 05 коп., а у січні 2019 р. - 3 410 грн, 26 коп., 317 грн, 95 коп.. На придбання квитків для проїзду сина з м. Ковеля Волинської області до м. Києва та у звороти ньому напрямку 04.05.19 р., 30.06.19 р., 01.07.19 р. витрачено кошти на проїзд. Вона перерахувала синові 30.07.19 р. кошти. Покликаючись на ст. ст. 199 - 201, 141, 182 СК України, судову практику, зазначає, що оскільки син проживає з нею, потребує матеріальної допомоги, просить позов задовольнити.

За ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 29.08.19 р. провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку і отримано ним під розпис 03.09.19 р..

За станом на 25.10.19 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. 06.09.19 р. відповідачем подано до суду заяву про часткове визнання позову на суму 1 500 грн..

У судове засідання сторони не з`явились, хоча належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подано. Попередньо відповідачем подано до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності.

Суд вважає, що розгляд справи можливий у відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Та обставина, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджується копією свідоцтва про його народження.

Дійсно, як вбачається з копії довідки № 111 від 24.04.19 р., виданої навчальним закладом - НТУ «Київський політехнічний інститут» (м. Київ), син сторін навчається у вказаному вище навчальному закладі на зазначених у позовній заяві умовах.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 20 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Однак так як повнолітній син сторін на даний час проживає у м. Києві, а не спільно з позивачем, вона не має доручення закладати позов до суду від його імені на витребування у відповідача коштів на його утримання, тобто, у його інтересах.

З дати досягнення сином сторін повноліття позивач не являється його законним представником.

Тому право вимоги за розглядуваним позовом позивачеві не належить.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що позивачем не доведено суду тієї обставини, що вона має доход, що є недостатнім для надання утримання синові сторін, який продовжує навчання; що доходу не має сам син, який продовжує навчання, що сталий доход має відповідач та який саме є розмір такого доходу відповідача.

Позивачем не надано суду також даних щодо стану здоров`я вказаних вище осіб.

Це позбавляє суд можливості проаналізувати майновий стан позивача та дочки сторін, яка продовжує навчання, інші обставини їх життя, що мають значення для справи.

Крім того, оскільки син сторін досяг повноліття, він набув права самостійно звертатись з позовом такого характеру до суду.

Позивач же не надала суду доказів того, що звернутись із розглядуваним позовом до суду в інтересах сина вона уповноважена останнім.

Позивач також не надала суду доказів того, що повнолітній син сторін проживає разом з нею.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що син сторін, який продовжує навчання, дійсно, проживає разом з нею, уповноважив її на звернення до суду з розглядуваним позовом після досягнення повноліття; що син сторін не має доходу та потребує матеріальної допомоги, не надано доказів про стан здоров`я та майновий стан кожної із сторін, їх спільного сина, що свідчило б про підставність вимог позивача.

А тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 199, 200 СК України, cуд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тимчасов посвідка на проживання серії НОМЕР_4 від 09.01.08 р., проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складений 01.11.19 р..