Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 314/5110/17

провадження № 61-18920ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро», про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 13 780,59 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення з 20 травня 2015 року по 04 квітня 2018 року в розмірі 8 628,65 грн, 3 % річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 1 191,55 грн.

Вільнянський районний суд Запорізької області рішенням від 01 серпня 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 . за договором № 1818260 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в межах «ПУ «Перший» від 26 вересня 2013 року, недоплачену суму в розмірі 13 780,62 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Запорізький апеляційний суд постановою від 26 вересня 2019 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» відмовив. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення суми боргу в розмірі 13 780,59 грн, інфляційних втрат за весь час прострочення з 20 травня 2015 року по 04 квітня 2018 року в розмірі 8 628,65 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 191,55 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є наявність протиріччя постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 757/56680/16-ц щодо порушення правил юрисдикційного спору.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у справі № 757/56680/16-ц підставою для скасування судових рішень з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду стало врахування того, що вимоги, заявлені позивачем безпосередньо стосуються інтересів банку, а тому суди при розгляді справи повинні визначитися зі складом її учасників. Натомість спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 тис. грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловлювала у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц та інших.

Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 про наявність протирічь у вищевказаних постановах Великої Палати Верховного Суду на увагу не заслуговують.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро», про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев