Справа № 127/2-425/10
Провадження 4-с/127/16/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанови приватного виконавця ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2019року у виконавчому провадженні №58553871, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд зі скаргою на постанови приватного виконавця ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2019року у виконавчому провадженні №58553871. Скарга мотивована тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 5 березня 2019 року ВП № 58553051 приватним виконавцем ОСОБА_3 постановлено: «Відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2- 425/10, виданого 12.05.2010р. Староміським районним судом м. Вінниці. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №110-Ф/06 від 15.06.2006 року в розмірі 513614( пятсот тринадцять тисяч шістсот чотирнадцять) доларів СІЛА 61 цент СІЛА, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4 085 290 ( чотири міліонна вісімдесят пять тисяч двісті девяносто ) гривень 61 копійка, та в розмірі 160 ( сто шістдесят) гривень 89 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень та витрати з ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 ( сто двадцять) грн.». Вказана постанова приватного виконавця є неправомірною, постановленою з порушенням вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватний виконавець ОСОБА_3 не мав повноважень видати постанови ВП № 58553051 від 5 березня 2019 року про примусове виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці, за яким стягувачем є держава. Просять визнати постанову приватного виконавця ОСОБА_3 від 5 березня 2019 ВП № 58553051 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-425/10 від 12.05.2010 р. неправомірною та скасувати.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року прийнято до свого провадження скаргу та призначено до розгляду.

В судовому засіданні заявники та їх представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити.

Приватний виконавець в судовому засіданні скаргу не визнав, заперечував щодо її задоволення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не зявились з невідомих суду причин.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи № 2-425/10, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги, з наступних підстав.

При розгляді скарги судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.03.2019 року приватним виконавцем ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-425/10 виданий Староміським районним судом м. Вінниці 12.05.2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №110-Ф/06 від 1506.2006 року в розмірі 513614, 61 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4085290,61 грн., та в розмірі 160,89 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 1700,00грн. та витрати з ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,00грн.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень інших органів» (ч.1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 4 ч.2 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №83 від 4 березня 2015 року «Про затвердження Переліку обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», а саме серед обєктів фінансово - бюджетної сфери під кодом згідно з зазначено Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» .

Згідно з Відомостями про остаточних ключових учасників у структурі власності ПАТ АБ «Укргазбанк» станом на 1 січня 2019 року власником зазначена Держава Україна в особі Міністерства фінансів України ( Додаток 2 до Положення Про порядок подання відомостей про структуру власності банку пункт 11 розділу ІІ).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що майно ПАТ АБ «Укргазбанк» є державним майном, а тому приватний виконавець неправомірно прийняв до свого провадження виконавчий лист та виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилання у відзиві приватного виконавця на правову форму стягувача, суд зазначає наступне.

Глава 9 Господарського кодексу України (розрізняє такий тип суб'єкта господарювання як господарські товариства.

Відповідно до статті 80 ГК до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Стаття 1 Закону України «Про господарські товариства» передбачає, що господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом обєднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Тобто, із зазначених норм вбачається, що матеріальною основою будь- якого виду господарського товариства є його майно, на підставі якого воно безпосередньо створюється та здійснює свою діяльність передбачену статутом товариства.

За загальним правилом, відповідно до ст.ст. 325, 326, 327 ЦК України, розрізняють такі типи власності: право приватної, державної та комунальної форми власності.

Стаття 326 ЦК передбачає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Таким чином, чинним законодавство передбачено наявність такого господарського товариства як акціонерне товариство, засноване на державній формі власності. Тобто, будь - яке майно такого акціонерного товариства є державною формою власності.

Крім того, відповідно до статті 85 ГК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; продукції, виробленої в результаті господарської діяльності товариства; доходів, одержаних від господарської діяльності товариства; іншого майна, набутого товариством на підставах, не заборонених законом.

Аналогічне положення міститься і в статті 12 Закону України «Про господарські товариства».

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та цивільного кодексу України, банки мають право надавати банківські кредити.

Стаття 1 Закону передбачає, що банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, при укладенні кредитного договору між банком та позичальником, банк як сторона зобов'язання, надає (розпоряджається) грошові кошти, які є майном самого банку. В цьому випадку майном публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» є державне майно.

З викладеного вбачається, що боржник зобовязаний сплатити кошти за кредитним договором банку, які відповідно до вищезазначених положень чинного законодавства, є коштами, майном державної форми власності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що оскаржуване виконавче провадження відкрито на підставі рішення яке передбачає вчинення дій щодо майно державної форми власності, а тому постанова приватного виконавця ОСОБА_3 від 05.03.2019 року (ВП №58553051) про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-425/10 від 12.05.2010року винесена неправомірно та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,7, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 447, 448 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця ОСОБА_3 від 05.03.2019 року (ВП №58553051) про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-425/10 від 12.05.2010року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 09.04.2019року.

Суддя: