Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 208/9225/15-ц

провадження № 61-31613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», територіальне відокремлене безбалансове відділення філії Дніпропетровського управління акціонерного товариства «Ощадбанк», територіальне відокремлене безбалансове відділення Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом допублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -

ПАТ «Державний ощадний банк України»), територіального відокремленого безбалансового відділення філії Дніпропетровського управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк»), територіального відокремленого безбалансового відділення Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення грошових коштів за договором депозиту.

Позов мотивовано тим, що 07 листопада 2014 року між нею та банком було укладено договір вкладу № 149595804 з відкриттям вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок кошти у розмірі 100 тис. грн, строком на 7 місяців. Днем повернення депозиту є 07 червня 2015 року, процентна ставка за депозитом встановлена у розмірі 18,5 % річних.

Вказувала на те, що територія, на якій вона проживала, віднесена до зони антитерористичної операції. Обслуговуватися та отримувати свої грошові кошти за місцем виконання договору не мала можливості, тому відповідно до пункту 3.3 указаного договору було встановлено зобов`язання відповідача повернути вклад та нараховані проценти, шляхом видачі готівки.

Відповідно до постанови Національного банку України (далі - НБУ) від 06 серпня 2014 року № 466 було обмежено здійснення фінансових операцій банками та не банківськими організаціями в населених пунктах, які не контролюються українською владою.

З 18 листопада 2014 року було повністю зупинено банківське обслуговування на окремих територіях в районі проведення антитерористичної операції, куди було включено її місце проживання - м . Донецьк .

Ураховуючи те, що залишившись без засобів існування, оскільки пенсію отримувала через Укрпошту, виплати якої зупинилися, а вкладні збереження в АТ «Ощадбанку» стали недоступні, 20 листопада 2014 року звернулася до відділення банку, яке розташовано за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, 4, де було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2 , через який отримувала грошові кошти. При написанні заяви було зазначено нове місце проживання та долучено відповідну довідку.

У день закінчення вкладу - 07 червня 2015 року, звернувшись до територіального відокремленого безбалансового відділення АТ «Ощадбанк», їй було повідомлено, що гроші не перераховані на рахунок та видати гроші відповідно до пункту 3.3 указаного договору банк не має можливості, у зв`язку з тим, що цей договір є депозитним, в базі банку депозитних вкладів не рахується та на нього не виділені грошові кошти.

27 липня 2015 року звернулася до територіального відокремленого безбалансового відділення АТ «Ощадбанк» 1 типа № 10003/0564, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця, 33а, де було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 , документи якого безпосередньо було заповнено співробітником відділення.

Ураховуючи часткове виконання відповідачем позовних вимог, а саме повернення вкладу 28 грудня 2015 року у повному обсязі та виплати процентів за період з 18 жовтня 2014 року по 16 листопада 2014 року, виходить з розрахунків: проценти за користування грошовими коштами за 18,5 % річних відповідно до пункту 4.2 указаного договору, тобто з 07 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року (206 днів): 100 тис. грн ? 18,5 % : 365 днів ? 50 днів = 2 534 грн 25 коп.; з 07 червня 2015 року по 26 липня 2015 року відповідно до пункту 4.5 указаного договору: 100 тис. грн ? 18,5 % : 365 днів ? 156 днів = 7 906 грн 85 коп.; з 27 липня 2016 року по 29 грудня 2015 року з моменту вимог переводу всього - 10 441 грн 10 коп. 10 441 грн 10 коп. - 20 % - 5 % = 8 227 грн 58 коп. з урахуванням податку з 07 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року. Відшкодування втрат та отримання компенсації від боржника за користування утриманими грошовими коштами (3 % річних), з 27 липня 2015 року по 29 грудня 2015 року (155 днів): 27 липня 2015 року на рахунку було 100 тис. грн + 8 573 грн 12 коп. = 108 573 грн 12 коп. 108 573 грн 12 коп. ? 3 % : 365 днів ? 155 днів = 1 383 грн 19 коп. Розрахунок інфляційних втрат за час прострочення: 07 червня 2015 року на рахунку було 100 тис. грн + 8 573 грн 12 коп. = 108 573 грн 12 коп. Індекс інфляції з серпня по грудень 2015 року становить 2,9 %, тому 108 573 грн 12 коп. ? 2,9 % = 3 148 грн 62 коп. Виплата неустойки відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з 27 липня 2015 року по 29 грудня 2015 року (155 днів) 108 573 грн 12 коп. ? 0,1 % ? 155 днів = 16 828 грн 83 коп. Ураховуючи вимоги закону, що сума неустойки (пені) не може перевищувати 10 %, тому сума переказу буде складати 10 857 грн 12 коп.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України», територіального відокремленого безбалансового відділення № 10003/0564 філії Дніпропетровського управління АТ «Ощадбанк», територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/52 Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» проценти за користування грошовими коштами у розмірі 18,5 % річних з 07 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року у розмірі 8 227 грн 58 коп.; 1 383 грн 19 коп. - 3 % річних як компенсацію за завданні збитки, за період з 27 липня 2015 року по 29 грудня 2015 року; 10 857 грн 12 коп. - за порушення виконання зобов`язань відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення; 3 148 грн 62 коп. - інфляційні втрати, а всього - 23 616 грн 51 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у складі судді Івченко Т. П. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 : 8 227 грн 58 коп. процентів за користування грошовими коштами за договором депозиту у розмірі 18,5 % річних, за період з 07 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року; 1 383 грн 19 коп. три проценти річних як компенсацію за завданні збитки за період з 27 липня 2015 року по 29 грудня 2015 року; 10 857 грн 12 коп. пені у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення; 3 148 грн 62 коп. інфляційних втрат, а всього - 23 616 грн 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком належним чином не виконані умови указаного договору депозиту, оскільки строк закінчення дії договору встановлено до 07 червня 2015 року, а кошти позивачу було повернуто 29 грудня 2015 року, тому остання має право на отримання процентів за договором у розмірі 18,5 % річних до дня фактичного перерахування коштів, а також 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не вірно застосував статті 526, 598, 1058, 1061, 1070 ЦК України, внаслідок чого було безпідставно стягнуто проценти за користування грошовими коштами за договором депозиту у розмірі 18,5 % за період з 07 червня 2016 року по 29 грудня 2016 року у розмірі 8 227 грн 58 коп., що суперечить пунктам 1.1., 2.9. указаного договору. Відповідач не мав можливості вчасно перерахувати кошти, так як позивачем було надано невірні дані, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалась на те, що у пункті 4.5 указаного договору передбачено, що у разі настання обставин непереборної сили, якою в тому числі є й антитерористичні операція, термін виконання зобов`язань за договором вкладу автоматично продовжується на весь період дії та їх ліквідації. Зазначала, що вклад і нараховані проценти банк їй не повернув і по закінченню строку дії договору, тобто 07 червня 2015 року, а виконав свої зобов`язання тільки 29 грудня 2015 року. Їй не були повернуті кошти після закінчення вкладу шляхом видачі готівки грошових коштів з депозитного рахунку. Таким чином, весь час кошти знаходились на депозитному рахунку, який був закритий лише 29 грудня 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вищезазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року указану справу призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «Державний ощадний банк України», у якому банк посилався на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що внутрішньобанківський переказ було здійснено вчасно і тому у суду відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за своєчасне перерахування коштів. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не мав змоги вчасно перерахувати кошти, так як позивачем було подано невірні дані, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову та застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені (неустойки), 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі старшого контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення № 10004/052 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 149595804 на вклад «Депозитний», відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти у розмірі 100 тис. грн, строком на 7 місяців.

Днем повернення депозиту є 07 червня 2015 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 18,5 % річних.

27 липня 2015 року ОСОБА_1 через установу територіально відокремленого безбалансового відділення № 10003/0564 філії Дніпропетровське обласне управління AT «Ощадбанк» в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області до територіально відокремленого позабалансового відділення № 10004/052 філії Донецького обласного управління AT «Ощадбанк» в м. Донецьк Донецької області подано заяву форма № 143 на переказ вкладу з рахунка № НОМЕР_1 суми вкладу з нарахованими процентами на рахунок № НОМЕР_3 або видати готівкою в установі банку територіально відокремленого позабалансового відділення № 10003/0564 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». У той же день заяву направлено до установи банку, в якій було відкрито вкладний (депозитний) рахунок позивача для виконання.

На виконання заяви про переказ вкладу 29 грудня 2015 року на картковий рахунок позивачки за № НОМЕР_3 було у повному обсязі зараховано суму вкладу в розмірі 100 тис. грн, нараховані проценти згідно умов договору у розмірі 8 573 грн 12 коп., про що повідомлено позивача.

Згідно з пунктом 5 указаного договору на дату його укладання (07 листопада 2014 року) адреса місцезнаходження ОСОБА_1 була: АДРЕСА_2 .

На дату подання заяви на переказ вкладу (27 липня 2015 року) позивачем було повідомлено нове місце перебування, зареєстроване згідно довідки від 20 листопада 2014 року № 1911, виданої Департаментом охорони здоров`я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Ціолковського, будинок № 126.

Після отримання заяви про переказ коштів банком 29 грудня 2015 року кошти в повному обсязі, а саме: вклад у розмірі 100 тис. грн та нараховані проценти згідно умов договору у розмірі 8 573 грн 12 коп. було зараховано на зазначений позивачем рахунок № НОМЕР_3 у територіально відокремленого безбалансового відділення 10004/0564 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», що підтверджується випискою про рух коштів та отримані ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції частково не відповідає.

Відповідно до вимог статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Статтею 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно зі статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1070 ЦК України, проценти користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу, або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін, в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, та установивши, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконало умов указаного депозитного договору з повернення коштів банківського вкладу у розмірі 100 тис. грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до таких правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 625 ЦК України та частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Задовольняючи позов в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови договору банківського вкладу належним чином не виконані, оскільки строк закінчення дії договору встановлено до 07 червня 2015 року, а кошти позивачу було повернуто 29 грудня 2015 року, тому остання має право на отримання 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Ураховуючи те, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, яке відповідає вимогам закону, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року в цій частині підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року.

Отже, суд першої інстанції в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто проценти за користування грошовими коштами за договором депозиту у розмірі 18,5 % за період з 07 червня 2016 року по 29 грудня 2016 року у розмірі 8 227 грн 58 коп., оскільки договором банківського вкладу від 07 листопада 2014 року не передбачено нарахування процентів після закінчення строку дії договору.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, залишивши в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити в силі.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги, тому з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 431 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені скасувати.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в цій частині залишити в силі.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 431 грн (чотириста тридцять одну гривню).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович