Провадження № 22-ц/801/1940/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуСправа № 127/15911/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Войтко Ю.Б., Денишенко Т.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 09.07.2019 року, постановлене під головуванням судді Венгрин О.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В с т а н о в и в :

06.06.2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вказала, що 22.11.2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них народились троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2015 року шлюб було розірвано. Зазначила, що діти проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Просила суд стягувати з останнього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду від 09.07.2019 року позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1100 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06.06.2019 р., до досягнення повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн судового збору, а на користь ОСОБА_4 - 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати через порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким визначити аліменти, що підлягають стягненню, у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.09.2019 р. і до досягнення ними повноліття. Вказав, що судом не було враховано його матеріальне становище, а визначений судом розмір аліментів він не може сплачувати, оскільки вимушений винаймати квартиру та сплачувати споживчий кредит у сумі 200 грн. щомісячно. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 в нього народився син - ОСОБА_8 , який перебуває на його утриманні. Зазначив, що між ним та позивачем існувала домовленість про добровільну сплату щомісячної допомоги на утримання дітей в розмірі 1000 грн. та придбання для них необхідних товарів. Вказав, що позивач одружена, працює та має можливість в рівних з ним частках утримувати дітей.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що належними і допустимими є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22.11.2008 р. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2015 р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народилися неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з позивачем. 24.02.2016 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , змінила прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 . Відповідач з 08.07.2019 р. працює слюсарем-ремонтником в ТОВ "Агрохіллс НАТ" з посадовим окладом у розмірі 4500 грн. на місяць. Відповідач з 17.11.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , яка, на момент розгляду справи у суді першої інстанції, знаходилася на 39 тижні вагітності. ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 3000 грн. на місяць та з 28.05.2018 р. виплачує кредит, отриманий у ПАТ «ПУМБ» для придбання товару, вартістю 4277,70 грн. Відповідач здійснював купівлі речей для старшого сина та переказував кошти на рахунки позивача та їх спільної неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 .

Задовольняючи позов частково та ухваливши стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1100 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06.06.2019 р., до досягнення повноліття , суд першої інстанції виходив з того, що саме такий розмір аліментів може сплачувати відповідач, з врахуванням його стану здоров`я та матеріального становища і таке стягнення буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Постановляючи рішення у справі, суд вірно встановив обставини справи ,які перевірив доказами, оціненими відповідно до ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини і застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову саме у зазначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції невисокого доходу та малозабезпеченості майнового стану ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки надана заявником апеляційної скарги довідка з місця роботи - ТОВ «Агрохіллс НАТ» про посадовий оклад слюсара-ремонтника у розмірі 4500 грн. (а.с. 36), вказує на те, що зазначена сума являє собою кінцевий щомісячний дохід відповідача, до складу якого входять інші види доходів - премії, тощо.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність домовленості між відповідачем та позивачем про добровільну сплату щомісячної допомоги на утримання дітей в розмірі 1000 грн. та придбання для них необхідних товарів, оскільки наявність такої згоди не підтверджується належними і допустимими доказами.

Інші наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону та є тотожними доводам, викладеними ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, які були розглянуті в повній мірі судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права чи неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги в частині перебування на утриманні ОСОБА_2 сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказане не було предметом розгляду у суді першої інстанції та на момент постановлення оскаржуваного рішення суду від 09.07.2019 року. Окрім того, суд приймає до уваги, що згідно ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального, або сімейного стану.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення .

Рішення на рішення Вінницького міського суду від 09.07.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя : С.Г. Копаничук