Справа № 414/614/18
Провадження № 22-ц/810/327/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, березня місяця, 06-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Кострицького В.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року по цивільній справі (№ 414/614/18 суддя першої інстанції - Костроба Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила що відповідно до укладеного договору № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір «Депозит Плюс», терміновий на 6 місяців до 20.11.2016 року. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.06.2017 року укладений між сторонами договір № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року розірваний, стягнуто з відповідача на користь позивача суму депозиту у розмірі 101227 грн. Станом на сьогодні зазначене рішення відповідачем не виконується. Просила суд, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 згідно договору № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року проценти за період з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року у розмірі 19040 грн., 3 % річних за період з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року у розмірі 3036 грн., втрати від інфляції за період грудень 2016 року - жовтень 2017 року у розмірі 12 754 грн., пеню за період з 23.11.2017 року по 23.12.2017 року у розмірі 91 104 грн., всього стягнути 125 934 грн. Позов було прийнято до розгляду і заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів було задоволено. Суд вирішив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року проценти за період з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року у розмірі 19040 грн., 3 % річних за період з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року у розмірі 3036 грн., втрати від інфляції за період грудень 2016 року - жовтень 2017 року у розмірі 12 754 грн., пеню за період з 23.11.2017 року по 23.12.2017 року у розмірі 91 104 грн., всього стягнути 125 934 грн.

АТ КБ «Приватбанк» не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та надав на нього апеляційну скаргу, у якій посилаючись на відсутність у справі доказів відмови банку у видачі позивачу грошових коштів та недоведеність наявності усіх елементів повного складу правопорушення - просили скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 135). Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі, надав письмові та усні пояснення щодо скарги.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення вимог за апеляційною скаргою заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача та скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12,81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору є заборгованість банку по сплаті процентів за користування сумою депозитного вкладу за договором № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року. Суд встановив, що відповідно до укладеного договору № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір «Депозит Плюс», терміновий на 6 місяців до 20.11.2016 року. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.06.2017 року укладений між сторонами договір № SAMDNWFD007 від 20.05.2016 року було розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача суму депозиту у розмірі 101 227 грн. Відповідно до копії заяви від 13.03.2017 року позивач зверталася до відповідача з проханням виконати рішення суду від 12.06.2016 року. Згідно копії довідки позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою пров. Привокзальний, 21, с. Красноріченське, Кремінського району Луганської області. Розмір інфляції за вказаний період підтверджено роздруківкою таблиці інфляції з сайту Міністерства статистики України. Також суд зазначив, що згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Станом на 23.11.2016 р. основна сума депозиту за Договором складала 101227 грн. Станом на 23.05.2017 р. на суму 101227 грн. нараховуються проценти у розмірі 18% /12 міс.*6 міс.=9%, тобто 101227*0,09=9110 грн., що додаються до основної суми вкладу, яка складає на кінець періоду 110337 грн. Станом на 23.11.2017 р. на суму 110337 грн. нараховуються проценти у розмірі 18% /12 міс.*6 міс.=9%, тобто 110337*0,09=9930 грн., що додаються до основної суми вкладу, яка складає на кінець періоду 120267 грн. Таким чином, за період з 23.11.2016 р. по 23.11.2017 р. нараховані та не сплачені проценти, що підлягають стягненню з відповідача, складають 27=19040 грн. Оскільки відповідач був зобов'язаний повернути позивачу вклад у сумі 101227 грн. за вимогою від 23.11.2016 р., то за період з 23.11.2016 р. по 23.11.2017 р. він повинен сплатити 3% річних, тобто 101227 грн. *0,03=3036 грн. Загальний індекс інфляції за період грудень 2016 р. - жовтень 2017 р. склав 112,6%, тобто втрати від інфляції за цей період складають 12754 грн. Відповідач був зобов'язаний повернути вклад у сумі 101227 грн., то за період з 23.11.2017 р. по 23.12.2017 р. пеня складає 30 днів*3%=90%, тобто 91104 грн. Таким чином з відповідача підлягають стягненню 125 934 грн. на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції - адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення, при оцінці наявних у справі доказів суд дотримувався правил оцінки доказів, не припустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Так, твердження апелянта про те, що позивач не надав суду доказів відмови банку у видачі позивачу грошових коштів відповідно до договору, а суд не встановив зазначену обставину, яка є істотною для з'ясування обставин по справі (а.с. 134) на увагу не заслуговує, адже відповідно до правил частини 4 статті 82 ЦПК встановлені рішенням суду у іншій цивільній справі не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12.06.2017 року по справі № 414/218/17 набрало законної сили та підлягає виконанню.

Твердження апелянта про те, що «місцевим судом не встановлена наявність всіх елементів повного складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки Відповідача, що виражається в відмові у видачі депозиту; причинний зв'язок між винними протиправними діями Відповідача і завданими Позивачу збитками та вині Відповідача. Прямим умисел Відповідача полягає в тому, що він усвідомлював протиправність свого діяння, передбачив його негативні наслідки і бажав їх настання» - на увагу теж не заслуговує, адже у наведеному вище рішенні Кремінського районного суду Луганської області від 12.06.2017 року по справі № 414/218/17, що набрало законної сили та підлягає виконанню (а.с.5-6) було чітко констатовано що позивачка саме з вини банку тривалий час не отримувала свої кошти, було встановлено факт невиконання банком свого зобов'язання в частині видачі вкладу та нарахованих процентів за вкладом після строку, що є визначений у договорі. Інші доводи у апеляційній скарзі фактично відсутні (а.с. 135). З огляду на приписи частини 4 статті 367 ЦПК суд перевірив оскаржуване рішення суду і не встановив таких порушень норм процесуального права чи такого неправильного застосування норм матеріального права, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення. Так, як вбачається з резолютивної частини цього судового рішення договір було розірвано лише цим зазначеним рішенням суду, рішення було оскаржено у апеляційному порядку - проте було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28.11.2017 року (справа №414/218/17 -провадження 22ц/782/761/17) , а отже набрало законної сили саме 28.11.2017 року. Отже правомірним слід вважати нарахування відсотків за зазначеним договором до моменту його розірвання - позовні вимоги у частині стягнення відсотків за зазначеним договором заявлені за період з 23.11.2016 року по 23.11.2017 року - тобто за період до розірвання 28.11.2017 року судовим рішенням цього договору. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат є правомірним, адже цивільно-правова відповідальність боржника є доведеною рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.06.2017 року, як вбачається зі змісту спірних правовідносин вони не є такими, що виникли у зв'язку із виконанням судового рішення.

Що ж до нарахування пені відповідно до правил ч.5 статті 10 З.У. «Про захист прав споживачів» то відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Колегія суддів погоджується тут і з доводами представника позивача про наявність усталеної судової практики при розрахунку пені виходити не з нарахованих процентів - як у наданому апелянтом розрахунку у письмових поясненнях (а.с. 196), а саме з суми основного боргу за депозитом, що не був вчасно повернутий вкладнику (постанова ВС від 19 вересня 2018 року по справі №761/46145/16ц, від 05 грудня 2018 року по справі №369/8423/16-ц). Отже, з огляду на викладене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, при винесенні рішення суд не припустив таких порушень норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права що дають підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Оскаржене судове рішення відповідає і критерію обґрунтованості судового рішення, є достатньо вмотивованим та обґрунтованим. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду було ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити. Заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий Судді