Дата документу 04.11.2019 Справа № 333/1221/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/1221/19 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
№ 22-ц/807/3329/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони мешкають окремо, шлюб розірвано 26 вересня 2013 р. в судовому порядку. Рішенням суду від 19 жовтня 2017 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки. Дитина перебуває на спеціальному обліку у лікаря невропатолога, постійно має приймати ліки та проходити відповідні дослідження. Позивач стверджує, що понесла додаткові витрати на дитину. Зокрема, на проходження обстеження дитини позивач витратила 735 грн., на аналізи 272 грн., придбання медичних препаратів 438,9 грн., проїзні документи до міста Львова та назад на відпочинок дитини 397,28 грн., оздоровлення у дитячому оздоровчому таборі 6 720 грн., заняття танцями 6 100 грн., усього 14 663,18 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача половину цих витрат, що становить 7 331,59 грн.

Рішенням Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 281,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,4 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності понесення позивачкою необхідних додаткових витрат на лікування та оздоровлення дочки у загальній сумі 4281,59 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2015 р. сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану (а.с. 62).

Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6)

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано; рішенням того ж суду від 24 грудня 2014 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 500 грн. щомісячно; рішенням того ж суду від 19 жовтня 2017 р. розмір аліментів на утримання дитини збільшено до 888 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7, 31)

Згідно розрахунку, виконаному державним виконавцем, заборгованість відповідача із сплати аліментів станом на 1 квітня 2019 р. складає 4 900,93 грн. за грудень 2017 р. березень 2019 р. (а.с. 71).

З матеріалів справи вбачається, що дитина перебуває на «Д» обліку у лікаря-невропатолога (а.с.8).

Матеріали справи містять квитанції на підтвердження оплати додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини для проведення електроенцефалотомографії: 29 вересня 2017 р. 180 грн. (а.с. 16); 29 березня 2018 р. 180 грн. (а.с. 17); 28 серпня 2018 р. 180 грн. (а.с. 18); 19 лютого 2019 р. 195 грн. (а.с. 19); проведення аналізів 19 лютого 2019 р. 272 грн. (а.с. 15); придбання ліків 22 лютого 2019 р. 438,9 грн. (а.с. 15), на проїзні документи до м. Львова та назад на відпочинок дитини 397,28 грн. (а.с. 13-14), вартість путівки у дитячій оздоровчій табір у місті Бердянську 6 720 грн. (а.с. 15).

Вказані докази є належними, достатніми та допустимими в розумінні ст.ст.77, 78, 80 ЦПК України для задоволення в цій частині позовних вимог.

Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині стягення грошових сум за заняття дитини танцями на суму 6100 грн. , виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею таких сум.

У матеріалах справи дійсно відсутні докази на підтвердження оплати за відвідування танцювальної студії, лише зазначена вартість місячного відвідування.

Судова колегія вважає, що крім відсутності відомостей про оплату (квитанцій, чеків, прибуткових ордерів тощо), позивачем не доведено необхідність таких додаткових витрат.

Адже за змістом частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується виключно особливих обставин.

Позивачем не доведено, що відвідування танцювальної студії є крайньою необхідністю чи викликано особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України а також не доведено що відвідування танцювальної студії спрямовано на розвиток здібностей дитини і не є способом забезпечення дозвілля.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що позов в частині стягнення витрат на відвідування танцювальної студії був визнаний відповідачем.

Так, зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечував проти позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 листопада 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

Е.А. Онищенко