Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 758/2874/16-ц

провадження № 61-29462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», яка підписана представником Петруком Валерієм Петровичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у складі судді Романа О. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2015 року о 01 годині 20 хвилин, біля будинку № 1/2, по вул. Костянтинівська у м. Києві сталася ДТП, у результаті якої зіткнулися автомобіль марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_5 , з автомобілем «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 та під її керуванням, з вини ОСОБА_2 автомобілі отримали пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» у порядку обов`язкового страхування з визначенням страхової суми за заподіяння шкоди майну третьої особи - 50 000 грн, без визначення франшизи.

Майнова шкода, заподіяна ОСОБА_4 , як власнику автомобіля «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 49 088,42 грн.

Разом із тим на відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 фактично витрачені кошти у сумі 53 048,75 грн, які сплатити відповідачі відмовляються.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на її користь 49 088,42 грн страхового відшкодування;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3 960,33 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 55 524,39 грн, з яких: 49 088,42 грн - страхове відшкодування; 1 850,69 грн - витрати на правову допомогу; 4 075,22 грн - витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи; 510,06 грн - сплачений судовий збір. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 4 479,56 грн, з яких: 3 960,33 грн - витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу; 149,31 грн - витрати на правову допомогу; 328,78 грн - витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи; 41,14 грн - сплачений судовий збір. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 понесені витрати на відновлення пошкодженого автомобіля у сумі 53 048,75 грн, тому ПАТ «Страхова група «ТАС» повинно сплатити позивачу страхове відшкодування у сумі 49 088,42 грн, а ОСОБА_2 повинна сплати позивачу кошти у сумі 3 960,33 грн, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції відхилив посилання ПАТ «Страхова група «ТАС» про те, що внаслідок неповідомлення протягом трьох робочих днів про ДТП ПАТ «Страхова група «ТАС» не змогло встановити дійсний розмір завданої шкоди, оскільки згідно висновку Черкаського відділення КНДІСЕ № 636/16-23 від 04 листопада 2016 року розмір збитків з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завданих власнику автомобіля «Lexus GX 470», станом на дату ДТП, становить 49 088,42 грн.

Також апеляційний суд зазначив, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент ДТП) не передбачено обов`язку позивачу повідомляти про настання страхового випадку страхову компанію, де застрахована цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП. Факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2 та постановою Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. 22 грудня 2015 року та 29 січня 2016 року ОСОБА_1 подавала на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» заяву на виплату страхового відшкодування та пояснення, в яких повідомила про настання ДТП, про відновлення нею пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобіля, вартість заподіяної шкоди та надала необхідні документи.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ПАТ «Страхова група «ТАС» через представника Петрука В. П. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач згідно вимог статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомила ПАТ «Страхова група «ТАС» про ДТП не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП і не зберегла пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП. І це позбавило можливості ПАТ «Страхова група «ТАС» встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. Зазначає, що висновок Черкаського відділення КНДІСЕ № 636/16-23 від 04 листопада 2016 року було проведено на підставі фотографій, автомобіль у пошкодженому стані не був наданий експерту, а тому цей висновок складено на припущеннях.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення 55 524,39 грн. У частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржуються, а тому не переглядаються у касаційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 10 листопада 2015 року о 21 годині 20 хвилин, біля будинку № 1/2, по вул. Костянтинівська в м. Києві сталася ДТП, у результаті якої зіткнулися автомобіль марки «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_5 , з автомобілем «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 та під її керуванням, у результаті чого автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

17 березня 2015 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/7644962), предметом якого сторони визначили страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб марки «КІА CEED», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у період з 17 березня 2015 року по 16 березня 2016 року, з визначенням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну третьої особи у сумі 50 000 грн з нульовою франшизою.

Згідно актів виконаних робіт № СА-000064545 від 18 листопада 2015 року, № СА-000064495 від 17 листопада 2015 року та № СА-000064744 від 18 листопада 2015 року, рахунків на їх сплату, фактична вартість запасних частин та вартість робіт по відновленню автомобіля «Лексус», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 53 048,75 грн.

На підставі квитанцій: від 18 листопада 2015 року, від 17 листопада 2015 року та від 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Світ-Авто» вартість робіт по відновленню належного їй автомобіля відповідно у сумі 27 610,75 грн, 22 937 грн та 2 501 грн, а всього нею сплачено 53 048,75 грн.

Згідно висновку Черкаського відділення КНДІСЕ № 636/16-23 від 04 листопада 2016 року, складеного на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року про призначення у справі автотоварознавчої експертизи: 1. Розмір збитків за пошкодження автомобіля «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП становить 49 088,42 грн; 2. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка мала місце 10 листопада 2015 року, станом на дату ДТП, становить 99 700,29 грн. Висновок складено з урахуванням зносу транспортного засобу.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15 зроблено висновок, що «втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується».

Аргумент касаційної скарги про те, що позивач згідно вимог статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомила ПАТ «Страхова група «ТАС» про ДТП не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, колегія суддів вважає безпідставним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року у справі № 501/212/17 (провадження № 61-30734св18) вказано, що: «потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу. У справі, що переглядається, обов`язок повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - ОСОБА_3. Неповідомлення ОСОБА_2 про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини. На підставі викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди».

Посилання у касаційній скарзі про те, що позивач не зберегла пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП. І це позбавило можливості ПАТ «Страхова група «ТАС» встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до підпункту 37.1.3. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зроблено висновок, що: «у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру».

Суд апеляційної інстанції встановив, що факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2 та постановою Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. 22 грудня 2015 року та 29 січня 2016 року ОСОБА_1 подавала на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» заяву на виплату страхового відшкодування та пояснення, в яких повідомила про настання ДТП, про відновлення нею пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобіля, розмір завданої шкоди та надала необхідні документи.

Аргумент касаційної скарги про те, що висновок Черкаського відділення КНДІСЕ №636/16-23 від 04 листопада 2016 року було проведено на підставі фотографій, автомобіль у пошкодженому стані не був наданий експерту, тому цей висновок складено на припущеннях, колегія суддів вважає безпідставним.

У частинах першій-третій статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на момент призначення експертизи) зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин третьої статті 143 ЦПК України (у редакції, чинній на момент призначення експертизи) особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Аналіз матеріалів справи та оскаржених рішень свідчить, що суди надали оцінку не лише висновку автотоварознавчої експертизи, але й іншим доказам, що містяться у матеріалах справи у сукупності згідно вимог статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень). ПАТ «Страхова група «ТАС» не скористалося правом подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта, і про призначення додаткової експертизи клопотання на заявляло.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «ТАС».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині без змін, поновити виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», яка підписана представником Петруком Валерієм Петровичем, залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 55 524,39 грн залишити без змін.

Поновити виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков