Ухвала

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 467/184/19

провадження № 61-18559ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині розірвання договору оренди землі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» та просила стягнути з ТОВ «Агрофірма «Вісла» заборгованість з виплати орендної плати за період з 2017 по 2018 рік за договором оренди земельної ділянки зареєстрованим 29 травня 2006 року за №81 в розмірі 9 502,64 грн, пеню за прострочення виплати орендної плати в розмірі 2 147,58 грн, інфляційні збитки у розмірі 352,05 грн та проценти за прострочення з виплати орендної плати (3% річних) у розмірі 185,88 грн, розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» та зареєстрований 29 травня 2006 року за № 81.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами в 2005 році було укладено договір оренди земельної ділянки, який пройшов державну реєстрацію в Арбузинському секторі реєстрації №5 Миколаївської філії Центру ДЗК 29 травня 2006 року. За умовами даного договору позивач передала ТОВ «Агрофірма «Вісла» в користування належну їй земельну ділянку площею 7,1202 га кадастровий номер :08:000:0020, розташовану в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. При укладенні зазначеного договору сторони досягли згоди, що земельна ділянка передається в оренду строком на 10 років (пункт 8 Договору), сума орендної плати складає 1,7% від нормативної грошової оцінки землі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки без урахування індексації на момент укладення договору складала 22 566,84 грн (пункт 5 Договору). 22 серпня 2007 року сторони внесли зміни до договору оренди землі від 29 травня 2006 року, уклавши додатковий договір, де до пункту 8 Договору було внесено зміни, а саме - сторони встановили, що договір укладено на 15 років. Також було внесено зміни до пункту 9, де сторони визначились, що починаючи з 01 січня 2008 року орендна плата становить 2,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Вказаний додатковий договір пройшов державну реєстрацію, йому було присвоєно реєстраційний номер 97. Сторони належно виконували взяті зобов`язання по договору оренди землі до 2016 року включно, але за 2017-2018 роки позивач по справі не отримала жодної виплати орендних платежів. За розрахунком позивача з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року №1185 нормативна грошова оцінка землі в 2017 та 2018 роках складала 190 052,86 грн. Відповідно, орендна плата в 2017 та 2018 році мала складати 190 052,86 грн * 2,5%, тобто 4 751,32 грн за кожен рік, що разом становить 9 502,64 грн. Згідно пунктом 28 Договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_1 орендну плату за договором оренди земельної ділянки в сумі 9 502 (дев`ять тисяч п`ятсот дві) гривні 64 коп., 168 (сто шістдесят вісім) гривень 69 коп. пені, 71 (сімдесят одну) гривню 50 коп. інфляційного збільшення боргу, та 3% річних в сумі 14 (чотирнадцять) гривень 00 коп., що разом становить 9 756 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 83 коп.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень 72 коп., та витрати на правову допомогу в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 коп., що разом становить 3 014 (три тисячі чотирнадцять) гривень 72 коп.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року залишено без змін.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині розірвання договору оренди землі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 4 751,32 грн.

Отже, ціна позову у даній справі становить 26 442,11 грн, яка складається із: стягнення орендної плати у розмірі 9 502,64 грн; стягнення пені за прострочення виплати орендної плати у розмірі 2 147,58 грн; інфляційні збитки у розмірі 352,05 грн; проценти за прострочення з виплати орендної плати (3% річних) у розмір 185,88 грн та розірвання договору оренди земельної ділянки (4 751,32 грн * 3 роки) = 14 253,96 грн,яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині розірвання договору оренди землі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко