Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 2-3016/11-ц

провадження № 61-28224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та позивач - ОСОБА_3,

третя особа (позивач) - ОСОБА_2,

треті особи за позовом ОСОБА_2 - Білгород-Дністровський районний відділ ГУДМС в Одеській області, сектор з питань опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору піднайму від 13 грудня 2005 року прописаний в квартирі АДРЕСА_1 На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2010 року їй на праві власності належить вказана вище квартира, просила суд виселити відповідача із спірної квартири та зняти його з реєстрації.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Білгород-Дністровський районний відділ ГУДМС в Одеській області, сектор з питань опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 05 січня 2016 року між ним та ОСОБА_1, він є власником квартири АДРЕСА_1

Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати припиненими з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму квартири АДРЕСА_1, який укладений 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем - ОСОБА_6 та ОСОБА_3, у зв'язку з припиненням дії основного договору найму вказаної квартири. Усунути перешкоди користування вказаною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в зазначеній квартирі.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_7, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 05 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з підстав його фіктивності, посилаючись на те, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2010 року скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа - ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області, сектор з питань опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою задоволено частково.

Визнані припиненими з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму квартири АДРЕСА_1, який укладений 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем - ОСОБА_6 та ОСОБА_3, у зв'язку з припиненням дії основного договору найму вказаної квартири.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не має правового відношення до спірної квартири, а тому не наділена правами та обов'язками стосовно вказаного нерухомого майна, заявлені нею позовні вимоги є безпідставними, порушень її прав не встановлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання припиненим з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму спірної квартири № 10 за вищевказаною адресою між основним квартиронаймачем - ОСОБА_6 та ОСОБА_3, у зв'язку з припиненням дії основного договору найму вказаної квартири, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Відмовляючи в частині позову ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги є необґрунтованими, та позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження реєстрації місця проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року скасовано.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, зняття з реєстрації.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Білгород-Дністровський районний відділ ГУДМС в Одеській області, сектор з питань опіки, піклування та усиновлення дітей Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання припиненим з 2006 року правовідношення сторін за договором піднайму квартири АДРЕСА_1, укладеного 13 грудня 2005 року між основним квартиронаймачем ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не з'ясував сутність правовідносин сторін, не встановив коло осіб, які повинні приймати участь у справі та відповідати за заявленими позовами, без достатніх правових підстав відмовив у залученні до участі в справі юридичної особи - ВАТ імені 28 червня, в оперативному управлінні якого знаходиться будинок, де розміщене спірне житло, і яке було стороною при укладенні договору піднайму між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, про припинення дії якого заявлений позов ОСОБА_2

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У липні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ВАТ імені 28 червня не є користувачем, ні управителем, ні власником будинку, в якому знаходиться спірна квартира. Житловий будинок за адресою місто Білгород-Дністровський, провулок Приморський, 3, вилучено з оперативного управління ВАТ імені 28 червня і передано в управління районного спеціалізованого комунального підприємства Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп», яке взяло вказаний будинок на свій баланс. Апеляційний суд помилково дійшов висновку про штучне створення судом першої інстанції перешкод для правильного розгляду спору, що стосується спірної квартири.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 лютого 1999 року.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартира № 10 не приватизована.

13 грудня 2005 року у період життя ОСОБА_6, між ним, ВАТ імені 28 червня та ОСОБА_3 укладений безоплатний договір піднайму без встановлення строку. В договорі зазначено, що житло здане в постійне користування ОСОБА_3

06 липня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення майнової шкоди 8 921,21 грн, що сталася внаслідок залиття її квартири з вини ОСОБА_6 до ВАТ імені 28 червня.

15 жовтня 2010 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області стягнуто з Білгород-Дністровської районної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 58 998,00 грн та моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн. Вказане рішення набрало чинності 25 жовтня 2010 року.

У погашення заборгованості по матеріальній та моральній шкоді внаслідок залиття житла ОСОБА_1, суд першої інстанції передав їй у власність квартиру АДРЕСА_1 наймачем якої був ОСОБА_6

16 березня 2011 року на підставі вищевказаного рішення, ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1.

06 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та виселення.

05 липня 2011 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 про виселення та зобов'язав третю особу - відділення державного департаменту громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з спірної квартири.

15 грудня 2015 року рішенням апеляційного суду Одеської області, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, рішення Білгород-Дністровський міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2010 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у позові до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання права власності на спірне житло.

ОСОБА_1 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 після скасування рішення суду про визнання за нею права власності на цю квартиру і в подальшому за відсутністю правових підстав продала цю квартиру брату - ОСОБА_2

А саме, 05 січня 2016 року ОСОБА_1 уклала у місті Почаїв Кременецького району Тернопільської області договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1.

12 січня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області скасував заочне рішення від 05 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, виселення і зобов'язання органу реєстрації зняти його з обліку.

17 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 січня 2016 року, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3 в квартирі № 10.

26 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 05 січня 2016 року, зазначивши, що договір купівлі-продажу був укладений без наміру створення правових наслідків, є фіктивним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що суд першої інстанції не з'ясував юридичну сутність правовідносин сторін, не встановив коло осіб, які повинні приймати участь у справі та відповідати за заявленими позовами. Без достатніх правових підстав відмовлено у залученні до участі в справі юридичної особи - ВАТ імені 28 червня, в оперативному управлінні якого знаходиться будинок, де розміщене спірне житло, і яке було стороною при укладенні договору піднайму між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, про припинення дії якого заявлений позов ОСОБА_2

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило