СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2497/18

пр. № 2/759/969/19

28 березня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів в частині від заробітку відповідача,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд змінити розмір аліментів визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 по справі №759/15130/16-ц та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінумуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги аргументує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачем зазначено, що на сьогоднішній день, сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки розмір витрат на утримання дитини значно зросли, нинішній розмір платежів не покриває потреб дитини на достатньому рівні відповідно до його віку та інтересів.

У зв'язку з наведеним вище, просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 на утримання малолітнього сина, визнавши розмір аліментів з 2500 грн 00 коп. щомісячно на ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, зазначивши, що відповідач сумлінно виконує рішення суду та сплачує щомісячно аліменти у розмірі 2500 грн 00 коп. і несе добровільні додаткові витрати на утримання сина, при цьому на утриманні відповідача перебуває бабуся, яка не працює та мати, яка є інвалідом 2 групи.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 04.11.2016 і додосягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачає ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї.

Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що аліменти, які присуджено судом до стягнення з відповідача є незначним, на сьогоднішній день, сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки розмір витрат на утримання дитини значно зросли, нинішній розмір платежів не покриває потреб дитини на достатньому рівні відповідно до його віку та інтересів.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за №143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України).

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надана суду відповідачем довідка від 22.02.2019 про стан здоров'я не приймається судом як належний та допустимий доказ, оскільки на запитання суду відповідачем текст зазначеної довідки спростовано, а саме відповідачем зазначено, що хвороба не у прогресуючій стадії, а лише залишкові зміни туберкульозу лімфатичних вузлів. Також, у довідці не зазначено, що хвороба представляє безпеку для оточуючих (а.с. 88).

На підставі викладеного, виходячи з фактичних обставин справи, а також вимог закону щодо визначення розміру аліментів, суд вважає вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі ј частини всіх доходів, обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне змінити визначений рішенням суду розмір на стягнення аліментів з 2500 грн 00 коп. відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина: аліменти в ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що такий встановлений змінений спосіб стягнення аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З огляду на наведене, позовна заява про зміну способу виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню.

Оскільки, позовні вимоги задоволено, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 141, 180-182, 191, 192 СК України ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів в частині від заробітку відповідача задовольнити.

Змінити розмір аліментів визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 по справі №759/15130/16-ц та стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Черкаси, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2) на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Черкаси, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір по справі у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 05.04.2019.