Справа №303/6037/17
2/303/521/19
Номер стат. звіту - 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самотійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що 28.07.2009 року дідом позивача ОСОБА_6, який помер 13.09.2009 року заповідав позивачеві все його майно, про що ним було складено заповіт та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5. 24.08.2009 року ОСОБА_6 склав інший заповіт, яким все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_4 ОСОБА_6, яке заповів ОСОБА_6 це будинок в м.Мукачево, вул.Руська, 51, де позивач проживає вже більше 36 років з своєю дружиною та двома малолітніми дітьми. Позивач вважає, що зазначені заповіти є недійсними, оскільки заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій у зв`язку з важкою хворобою.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.02.2019 року позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав наведених в ньому.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні 22.02.2019 року позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні зазначивши, що він є необгрунтованим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні будучи допитаний в якості свідка показав, що він проживав разом із своєю дружиною і дочкою, а також з дідом і бабою. Про існування заповіту на його брата, він дізнався у Мукачівському МБТІ та ЕО коли виготовляв будинкову книгу на спірний будинок. Його дідо хворів, перебував у лікарні, він не міг писати. Про існування іншого заповіту він дізнався в кінці 2012 або на початку 2013 року, однак його брат, тобто відповідач, запевняв його, що даний будинок належить їм навпіл, а тому він не йшов оформляти спадщину.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання показала, що позивач проживав з батьками та дідом і бабою. Дід хворів, ОСОБА_2 його доглядав, а ОСОБА_4 проживав окремо і рідко приходив. Від родичів дізналася, що дід заповів все своє майно ОСОБА_4. На її думку, за тиждень до смерті дід взагалі вже не говорив, а тільки дивився.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що сторін знає, дід ОСОБА_6 за життя говорив, що будинок треба залишити двом братам, а про існування заповітів вона дізналася від родичів. Доглядав за дідом саме ОСОБА_2, ОСОБА_4 бачила рідко. У липні, дід міг усвідомлювати свої дії, підписувати щось хоча його вже годували.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що діда ОСОБА_6 знав, він хворів, його доглядав ОСОБА_2. Свого часу дід говорив йому, що будинок буде ОСОБА_2, оскільки він інвалід і він молодший.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_4, Мукачівської державної нотаріальної контори, третя особа КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсною державної реєстрації було відмовлено (т.1, а.с. 17, 19).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 05.04.2017 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2017 року залишено без змін (т.1, а.с.19, 20).

ОСОБА_11 від 29.07.2009 року слідує, що ОСОБА_12 частину домоволодіння, яке знаходиться в м.Мукачево по вул.Руська, 51, Закарпатської області, яка буде належати їй на момент смерті, а також усе інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4 (т.1, а.с. 66, 67).

ОСОБА_13 про право на спадщину за заповітом від 20.10.2010 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 13.09.2009 року є його онук ОСОБА_4. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з жилого будинку №51 із відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул.Руській в м.Мукачево (а.с. т.1, а.с. 82).

Згідно ОСОБА_13 про шлюб серії 1-ФМ №049110 від 15.01.2009 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_14, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_4 (т.1, а.с. 127).

ОСОБА_15 про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_16 народилася 09.03.2009 року, а ОСОБА_17, 28.05.2012 року (т.1, а.с. 128, 129).

ОСОБА_13 про народження серії ІІ-ФМ №416831 від 08.06.1981 року вбачається, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_18 і ОСОБА_19 (т.1 а.с. 133).

Відповідно до ОСОБА_13 про смерть серій 1-ФМ №106491 від 23.06.2010 року, 1-ФМ №016242 від 24.12.2005 року, І-ФМ №164224 від 13.02.2014 року та повторного ОСОБА_13 про смерть серії І-ФМ №193696 від 12.05.2015 року ОСОБА_18 помер 23.05.2010 року, ОСОБА_19 померла 23.12.2005 року, ОСОБА_12 померла 13.02.2014 року і ОСОБА_6 помер 13.09.2009 року (т.1 а.с. 134-137).

Згідно ОСОБА_13 про одруження серії ЯФ №477171 від 15.05.1954 року шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_20 був зареєстрований 15.05.1954 року, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_6 ( т.1 а.с. 138).

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст.1219 ЦК України визначено виключний перелік прав та обовязків особи, які не входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.1-4 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. ОСОБА_11 має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. ОСОБА_11 має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. ОСОБА_11, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У відповідності до ч.1-6 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тобто, тільки за наявності вищезазначених обставин, заповіт може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак, за змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Таким чином, слід прйти до висновку, що заповіт як односторонній правочин визначається загальними правилами ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складено особою, яка не мала на це право (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутнцість у текті заповіту дати, місця його складання тощо).

Беручи до уваги вищезазначені обставини, аналізуючи надані сторонами докази в цілому, так і кожного доказу, які містяться у справі та оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач в судовому засіданні не довів суду належними та допустими доказами ті фактичні обставини справи, на які він посилається, зокрема, жодної з передбачених ст.1257 ЦК України обствин, під час судового розгляду, не було встановлено.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем та його представником не надано суду належних доказів на підтвердження своїх поданих позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити у звязку з його необгрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, суд, -

РІШИВ:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, який складений та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 від 28.07.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №2579 та визнання недійсним заповіту, який складений та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_21 від 24.08.2009 року зареєстрований в реєстрі за №948 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, місце знаходження м.Мукачево, вул.І.Маргітича, 12/1.

Повний текст рішення складений 27.03.2019 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір