ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1026/18
Провадження № 2/636/396/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1, про розподіл спільного майна подружжя набутого за час перебування у шлюбі та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири № 63 розташованої за адресою: м. Чугуїв, вул. Жадановського, буд. 2, Харківської області, як набуту за час перебування у шлюбі, посилаючись на те, що 15.08.1998 вони уклали шлюб з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період шлюбу вони придбали вищевказану квартиру, яка згідно договору купівлі-продажу належить ОСОБА_3, але оскільки вона придбана під час перебування у шлюбі, позивач має право на Ѕ частину цієї квартири.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення його в якості третьої особи у вищевказаній цивільній справі, разом з клопотанням ним заявлено позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в якій він просив суд стягнути з позивача та відповідача суму боргу в розмірі 4250 доларів США, що за курсом НБУ становить 111 775,00 грн., та судовий збір в розмірі 1117,75 грн. В обґрунтування він посилався на те, що впродовж квітня 2006 року ним було надано сину та його дружині позику в розмірі 8500 доларів США з терміном повернення грошових коштів до квітня 2016 року. Однак вони у встановлені згідно домовленостей строки свої зобовязання не виконали, до теперішнього часу борг не повернули, а тому він просить суд стягнути з них борг.

ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву третьої особи ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому вказала, що доводи, викладені в позовній заяві ОСОБА_1, не відповідають дійсним обставинам справи, а усі твердження позивача про те, що, начебто, вони з її колишнім чоловіком зверталися до нього з проханням надати грошову позику на придбання квартири є неправдою. Вказувала, що вона ніколи не зверталася до ОСОБА_1 з проханням надати в борг грошові кошти на придбання квартири, тому позов не визнає, вважає його необґрунтованим, тому що доводи, викладені в ньому, такі, що не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 надано заперечення на відзив ОСОБА_1, в якому він зазначив, що посилання ОСОБА_1 на недоведеність позовних вимог, відсутність доказів щодо отримання відповідачами коштів у борг не ґрунтуються на доказах, такі твердження є припущеннями, що не може братися до уваги. Вказував, що відсутність розписки про надання коштів зумовлена тим, що він надав кошти як батько сину для вирішення сімейних потреб та через те, що борг не був повернутий, у нього зіпсувались відносини із сином.

ОСОБА_1 надано відповідь на заперечення на відзив, в якому вона наполягала на допиті свідка ОСОБА_6, застосуванні позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 та зазначила, що ОСОБА_3 спеціально не надає відзив на позов ОСОБА_1, оскільки його батько ОСОБА_1 діє в його інтересах, тому позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 допитана судом в якості свідка, пояснила, що з відповідачем знаходилась в шлюбі, який на теперішній час розірвано, в період шлюбу була куплена спірна квартира за спільні кошти та за кредитні кошти.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив суду, що позов бувшої своєї дружини не визнає, так як частина спірної квартири була куплена фактично за кошти його батька, який їм позичив кошти, а позов свого батька ОСОБА_1 він визнає в повному обсязі.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, додавши, що він в той період, коли сімя сина вирішила купити квартиру вперше, був пенсіонером та їздив на заробітки в Росію і в нього були кошти, які були позичені дітям на купівлю квартири.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, підлягає задоволенню, в той же час позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15 червня 2018 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією рішення суду по справі № 636/284/18 (провадження № 2/636/625/18) (а.с. 75).

За час перебування у шлюбі сторони придбали у свою власність квартиру № 63, розташованої за адресою: м. Чугуїв, вул. Жадановського, буд. 2, Харківської області, яка оформлена на імя відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.08.2009 (а.с. 7).

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, спірна квартира придбана в період перебування сторін у шлюбі, тобто вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, в повному обсязі, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

Щодо позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 стверджує, що він надав ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який є його сином, позику у сумі розмірі 8500 доларів США з терміном повернення грошових коштів до квітня 2016 року за усною домовленістю, тобто будь якої розписки про передачу коштів не складалося.

У відповідності до ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Будь-яких доказів на укладення договору позики третьої особою не надано.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_7 - сусідка ОСОБА_1, яка пояснила суду, що їй відомо, як молодій сімї сина допомагав ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що батько ОСОБА_1 працював та допомагав сину по виплаті кредитів.

Допитана свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що їй нічого не відомо про допомогу ОСОБА_1 сімї її сестри, а відомо те, що квартира придбана в кредит в період шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при предявленні позову, стягненню не підлягає, оскільки за нею визнано право власності на квартиру, а судовий збір, сплачений ОСОБА_1, не підлягає стягненню на його користь у звязку з відмовою у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_1, про розподіл спільного майна подружжя набутого за час перебування у шлюбі задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, яка народилась 27 листопада 1978 року у м. Чугуїв, Харківської області, ІПН НОМЕР_1, право власності на Ѕ частину квартири № 63, розташованої за адресою: вул. Жадановського, буд. 2, м. Чугуїв, Харківської області.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя