Справа № 761/3749/19
Провадження № 6/761/247/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Макаренко І.О.,
при секретарі: Савлук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамов Талят Рефатович, ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,
в с т а н о в и в:
Скаржник звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просив суд скасувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України встановлене на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року у справі №761/11965/13.
Заява обґрунтована тим, що державний виконавець, здійснивши заходи щодо розшуку майна боржника, що не дали результату, встановивши відсутність такого майна, з урахування шестимісячного строку наданого на проведення виконавчих дій, не повернув виконавчий документ стягувачеві, не завершив виконавче провадження, а навпаки продовжує проводити виконавчі дії, накладати арешти та заборони, застосовувати санкції, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення є підставою для повернення виконавчого документа та скасування усіх арештів, заборон, санкцій, які були встановлені для боржника.
Окрім того, зазначає, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можливі лише за наявності факту ухилення від виконання зобов`язання.
Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Представник заявника у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.
Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності з вимогами ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливе скаргу розглядати за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року явку державного виконавця було визнано обовязковою та зобов"язано державного виконавця надати належним чином завірені копії виконавчого провадження.
Шевченківським районним судом м. Києва неодноразово надсилалися запити до державного виконавця про надання суду належним чином завірених матеріалів виконавчого провадження, однак станом на день судового розгляду справи, 27 березня 2019 року, держанвим виконавцем не була виконана ухвала суду від 18 лютого 2019 року та судові запити та не надано суду матеріали виконавчого провадження для об"єктивного розгляду справи та встановлення всіх обставин справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Згідно зі ст.. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.
За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», зокрема передбачено: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань. Громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України
Відповідно ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
У справі «Гчев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування) При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, при чому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.
Враховуючи викладене, та ту обставину, що боржником у виконавчому провадженні № 30949462 ОСОБА_1 не вчиняються дії спрямовані на умисне ухилення від виконання рішення суду, застосовані обмеження у праві виїзду за межі України безпідставно обмежують конституційні права боржника як громадянина України., а державним викконавцем не доведено факт ухилння боржника від виконання рішення суду, заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 259, 260, 261, 441 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамов Талят Рефатович, ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.
Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року у справі №761/11965/13-ц.
Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: