ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2887/19 Справа № 214/209/18 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу заапеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року, ухвалене суддею Євтушенко О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Верхуша Я.О., звернувся до суду з позовною заявою в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30.01.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №428, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6; скасувати виконавчий напис.

В обґрунтування пред'явлених вимог представник зазначив, що 16.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №0307/1007/88-558, за умовами якого, позичальник отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 80 000 грн. строком до 15.10.2017 року зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 14% річних.

В рахунок забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 16.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №0307/1007/88-558-Z-1, за яким предметом іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., належну їм на праві власності.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 випадково дізнався, що постановою Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №42820355 з виконання виконавчого напису від 30.01.2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 226 349,61 грн.

Представник позивача вважав, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус допустив грубі порушення вимог Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусом», а також п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року.

Зазначив, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не встановив існування права стягувача на звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність повідомлення іпотекодавців, відмінних від боржника, про існуючу заборгованість та намір стягувача на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, як і не перевірив безспірність такої заборгованості загалом. Вказав, що жодних повідомлень від банку ОСОБА_1 не отримував, про наявність заборгованості не знав, оскільки з 2013 року родинних стосунків з позичальником ОСОБА_6 не підтримує. На переконання представника, положення п.12.2 іпотечного договору в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є нікчемними згідно з ч.2 ст.228 ЦК України, оскільки порушують публічний порядок та спрямовані на обмеження конституційних прав ОСОБА_1

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Верхуші Ярослава Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про захист прав споживача, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису, задоволені частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №428, про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0307/88-558 від 16.10.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» в дохід держави судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на позбавлення його судом першої інстанції права на захист, посилаючись на те, що суд не дозволив відповідачеві заявити відповідні клопотання щодо витребування у нотаріуса матеріалів виконавчого напису на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, незважаючи на те, що таке клопотання заявлялося відповідачем під часу усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення. При цьому відповідач стверджує, що суд проігнорував це клопотання, оскільки відсутня ухвала про його вирішення. Також, вказує, що суд не дозволив відповідачу заявити клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження із Саксаганського відділу ДВС КМУЮ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріусу, незважаючи на те, що таке клопотання заявлялося і додавалося до заяви про усунення недоліків під час перегляду заочного рішення.

Окрім того, відповідач не погоджується з висновком суду про те, що відсутні відомості про надання нотаріусу стягувачем оригіналів кредитного та іпотечного договорів, укладених з ОСОБА_6, а виконавчий напис таких відомостей не містить, вказуючи, що виконавчий напис, вчинений нотаріусом на іпотечному договорі і він перебуває на примусовому виконанні в Саксаганського відділі ДВС КМУЮ, у зв'язку з чим його необхідно було витребувати у державного виконавця, що не зроблено судом. Вказує і на те, що матеріалами виконавчого провадження може бути додатково підтверджена проінформованість позивача щодо існування виконавчого напису нотаріуса, що є підставою для застосування позовної давності, однак суд першої інстанції відмовив незаконно відповідачу в задоволенні цього клопотання при перегляді заочного рішення.

Відповідач, посилаючись на цивільні справи №214/5152/14-ц та №214/1446/14-ц за позовами ОСОБА_6 до ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» в яких позивач ОСОБА_1 виступав третьою особою, вказує на те, що суд позбавив його можливості заявити клопотання про витребування цих справ з архіву, не дивлячись на те, що це є важливим для повного і всебічного розгляду справи, при цьому зазначає, що таке клопотання заявлялося під час перегляду заочного рішення.

Окрім того, відповідач вважає, що висновок суду про те, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, та стосовно намірів ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» звернути стягнення на предмет іпотеки не надходило на адресу позивача, є лише припущенням суду не підтвердженим жодними доказами, тоді, як до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем у додатку 1 було додано підтвердження цьому факту.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», представник позивача - адвокат Верхуша Я.О., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що про існування позову відповідач знав з лютого 2018 року, однак не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, а також доказів, які б спростовували позовні вимоги ОСОБА_1

В заяві від 02.04.2019 представник позивача, адвокат Верхуша Я.О., посилаючись на зайнятість в господарському суді м.Київа в іншій справі, просив здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» як банком та ОСОБА_1 (дійсне прізвище - Резник) - позичальником укладено кредитний договір №0307/88-558, за умовами п.1 якого, банк надав позичальникові кредит на споживчі цілі в розмірі 80 000 грн. на строк до 15.10.2017 року зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.11-12).

Договором від 21.01.2010 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору (а.с.13) проведено реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 із зміною порядку погашення кредиту шляхом внесення до 10 числа кожного місяця ануїтетних платежів в сумі 2618,07 грн.

В рахунок забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №0307/88-558 від 16.10.2007 року між нею, ОСОБА_1, ОСОБА_5 з одного боку та АКБ «ТАС-Комерцбанк», з іншого боку 16.10.2007 року укладено іпотечний договір №0307/1007/88-558-Z-1, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., належну їм на праві спільної часткової власності (а.с14-15).

Додатковими угодами від 21.01.2010 року, 28.03.2008 року внесено зміни до іпотечного договору у зв'язку з проведенням реструктуризації заборгованості за кредитним договором за заявою позичальника ОСОБА_1 (а.с.16-19).

Відповідно до п.5 іпотечного договору (а.с.14), за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 101 000 грн., що в еквіваленті становить 20 000 доларів США.

Судом, також встановлено, що 30.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №428, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 яка на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0307/88-558 від 16.10.2007 року за період з 28.11.2012 року по 16.10.2013 року в загальному розмірі 226 349,61 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 145 396,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 77 452,96 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису - 3500 грн. (а.с.20).

Із змісту виконавчого напису слідує, що вчинений він нотаріусом на підставі документів про перехід від АКБ «ТАС-Комерцбанк» до кінцево визначеного кредитора ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 16.10.2007 року з ОСОБА_6, та виключно з посиланням на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів.

Відповідно до п.10.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі положення взаємоузгоджується зі ст.20 ЦК України, ст.13 ЦПК України та п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями п.12 іпотечного договору (а.с.14-зворот) передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: п.12.1 - за рішенням суду; п.12.2 - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; п.12.3 - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, викладене в п.п.12.3.1, 12.3.2 п.12.3 договору - шляхом передання іпотекодержателеві права власності на предмет іпотеки чи шляхом його продажу від імені іпотекодержателя будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною, без дотримання порядку врегулювання питання погашення заборгованості до звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеного ст.35 Закону України «Про іпотеку», та лише з формалізованим підходом до визначеної законом процедури і перевірки поданих стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595.

Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення боржника.

Згідно п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Як зазначено у ст.90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції під час ухвалення заочного рішення позбавив права відповідача на захист, оскільки не надав останньому можливості заявити клопотання про витребування у нотаріуса матеріалів виконавчого напису, у державного виконавця, матеріалів виконавчого провадження, які б могли довести незаконність позовних вимог позивача ОСОБА_1 та підтвердили б наявність підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів не сприймає у зв'язку з їх недоведеністю.

Так, перевіряючи зазначені доводи апелянта, колегія суддів встановила, що 17 січня 2018 року (а.с.33) ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито спрщене позовне провадження у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Верхуші Я.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про захист прав споживача, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису і в цей же день копія зазначеної ухвали з копією позовної заяви та додатками до неї надіслані учасникам справи, що підтверджено супровідним листом (а.с.34).

Зазначені вище документи отримані відповідачем 29 січня 2018 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.38). В цей же день відповідачем, також отримана ухвала суду першої інстанції від 16 січня 2018 року про забезпечення позову у цій же справі, що також підтверджено відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.39).

У ухвалі про відкриття провадження, судом було надано 15-денний строк з дня отримання ухвали для надіслання відзиву на позов і направлення письмових та електронних доказів, які підтверджують заперечення проти позову, який сплинув 13 лютого 2018 року.

З матеріалів справи видно, що на час ухвалення заочного рішення - 27 березня 2018 року від відповідача ні відзиву, ні заяви про участь представника у справі, ні будь-яких інших документів не надходило, про, що зазначено в оскаржуваному судовому рішенні (а.с.53-зворот).

Також, матеріалами справи встановлено, що відповідач 20 лютого 2018 року ( до ухвалення оскаржуваного заочного рішення) оскаржив в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції від 16 січня 2018 року про забезпечення позову, яку він отримав в один день з ухвалою суду про відкриття провадження (а.с.15 контрольне провадження), що свідчить про обізнаність Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» про наявність в провадженні суду цивільної справи і змісту позовних вимог ОСОБА_1, між тим своїм правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, тобто не проявив інтересу до ходу розгляду зазначеної справи, а отже доводи про порушення права на захист, які допущені судом першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними у справі, наведеними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, з аналізу зазначеної вище норми закону вбачається , що для ухвалення заочного рішення необхідна одночасна наявність 4-х наведених умов, які під час ухвалення заочного рішення були додержані судом першої інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» залишити без задоволення.

Заочне Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді