КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5449/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06 березня 2009 року між відповідачем та представником позивача була підписана заява, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач стверджував, що свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Також посилався на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 22 жовтня 2018 року склав 57 183,48 грн, яка включає в себе тіло кредиту в сумі - 21 269,37 грн, відсотки в сумі - 16 972,65 грн, пеню в сумі - 15 980,34 грн, штраф у сумі - 2 961,12 грн (фіксована частина - 250,00 грн, процентна частина - 2 711,12 грн).

На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_2 вказану заборгованість на свою користь.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджував, що позовні вимоги суперечать обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами, визнавав позов частково та просив стягнути з нього на користь позивача лише тіло кредиту у розмірі 15 000, 00 грн, в решті позовних вимог просив відмовити.

Відповідач вказував, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсиланню клієнту, однак позивачем вказаних документів до суду надано не було.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

До Київського апеляційного суду засобами поштового зв'язку надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 Проте, суд не може надати йому належну оцінку, оскільки він не містить підпису особи, що його склала.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 57 183,48 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 06 березня 2009 року ОСОБА_2 заповнив бланк Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8).

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22 жовтня 2018 року має заборгованість у розмірі 57 183,48 грн, яка включає в себе тіло кредиту в сумі - 21 269,37 грн, відсотки в сумі - 16 972,65 грн, пеню в сумі - 15 980,34 грн, штраф у сумі - 2 961,12 грн (фіксована частина - 250,00 грн, процентна частина - 2 711,12 грн) (а.с. 4-7).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Судом першої інстанції належним чином встановлено, що додатки, які додані до позовної заяви, позивач не засвідчив в установленому законом порядку, а саме: документи скріплюються власноручним підписом учасника справи, засвідчуються з оригіналом згідно та посадою, прізвищем, ім'ям та по-батькові особи.

Крім того, позивачем не додано первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів які є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсиланню клієнту.

Також, відсутнє обґрунтування збільшення суми кредиту з 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок до 31 269, 37 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що додані до позовної заяви докази не засвідчені у встановленому законом порядку, а тому не є належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги додані до відповіді на відзив Виписки про рух коштів по картковому рахунку та Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відхиляються судом як необґрунтовані.

Відповідно до ч.4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається у строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало електронною поштою копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року (а.с. 54). Відповідь на відзив позивач направив до Святошинського районного суду м. Києва лише 29 січня 2019, тобто вже після розгляду справи по суті (а.с. 94). Тому, колегія суддів вважає, що апелянт не довів поважності причин пропуску строку подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо того, що відповідач приєднався та зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, оцінюються колегією суддів критично, оскільки надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 06 березня 2009 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника.

Твердження апелянта щодо того, що відповідач частково визнав позовні вимоги та кредитні правовідносини між ним та банком, оцінюються колегією суддів критично, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов'язком позивача. Посилання апелянта на порушення судом норм матеріального права під час ухвалення рішення відхиляються судом як необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І.Савченко