Номер провадження: 22-ц/813/3203/19
Номер справи місцевого суду: 510/862/17
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне підприємство «Ренійський аграрій»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ренійський аграрій» на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 рокуу складі судді Дудник В.І.

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Ренійський аграрій» про визнання недійсним договору оренди №379 від 01.10.2014, зареєстрованого Державним реєстратором виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області Осадчою О.М. 02.12.2016, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32793831 від 08.12.2016; витребування земельної ділянки з незаконного володінняПриватного підприємства «Ренійський аграрій», загальною площею 1,91 га, кадастровий номер :01:006:0161, що розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області; стягнення з Приватного підприємства «Ренійський аграрій» на користь ОСОБА_1 1600,00 грн судового збору, 320,00 грн судового збору щодо забезпечення доказів, 4461,60 грн витрат на проведення експертизи та 1692,30 грн. компенсації за відрив від звичайних занять представників.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та СВК «Ренійський» було укладено договір №04336 від 28.11.2012 оренди земельної ділянки, загальною площею 1,91 га, із кадастровим номером :01:006:0161, розташованої на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області. Пізніше позивачу стало відомо, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вищевказана земельна ділянка знаходиться у користуванні ПП «Ренійський аграрій» на підставі договору оренди №379 від 01.10.2014, що був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області Осадчою О.М. 02.12.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 32793831 від 08.12.2016). Позивач стверджує, що договір оренди №379 від 01.10.2014 він не підписував, про існування даного договору йому не було відомо, його видавником був відповідач, який діяв у власних інтересах. Позивач стверджує, що після отримання від державного реєстратора Осадчої О.М. копії спірного договору оренди, він ознайомився із ним та знов запевнився у тому, що підпис, що стоїть на договорі оренди, не належить йому особисто, виконаний не ним власноруч. Весь цей час, протягом якого земельна ділянка, що належить позивачеві, перебувала в оренді, ОСОБА_1 вважав, що вона перебуває в оренді саме у СВК «Ренійський», йому не було відомо про те, що договір оренди, який було укладено між ним та СВК «Ренійський» припинив свою дію відповідно до угоди про розірвання договору від 07.04.2015, про що він дізнався зі слів державного реєстратора. Оскільки позивач вважає дії ПП «Ренійський аграрій» щодо укладення договору оренди із начебто ним, як орендодавцем, неправомірними, він стверджує, що спірний договір не відповідає вимогам законодавства України.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Приватне підприємство «Ренійський аграрій» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що по справі було проведено за заявою позивача судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на дослідження договорі оренди землі №379 від01.10.2014 виконано не самим позивачем, а іншою особою. Вказане засвідчує той факт, що підроблення підпису позивача на договорі не відбувалось, а від імені та в інтересах орендодавця (позивача) за спірним договором розписалась інша особа своїм власним підписом. Договір №379 від 01.10.2014 підписав ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , від імені останнього, що не може свідчити про недійсність цього договору. Позивач вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору, зокрема: надавав відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на землю для можливості реєстрації права оренди ПП «Ренійський аграрій» за спірним договором; уклав із СВК «Ренійський» угоду від 07.04.2018 про дострокове розірвання договору оренди землі за іншим договором №04336 від 10.12.2012 оренди цієї саме земельної ділянки для можливості проведення ПП «Ренійський аграрій» державної реєстрації права оренди за договором оренди землі №379 від 01.10.2014. Цю угоду позивач підписав власноруч та свідомо, що спростовує його доводи про необізнаність щодо використання земельної ділянки ПП «Ренійський аграрій», а не СВК «Ренійський» та отримання орендної плати саме від відповідача, а не від СВК «Ренійський». Також, позивач щорічно отримував від ПП «Ренійський аграрій» орендну плату та звертався до останнього з відповідними заявами про виплату орендної плати саме за договором №379 від 01.10.2014.

04.06.2019 ОСОБА_1 надав суду відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

У судовому засіданні 22.10.2019 представник позивача просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з державним актом серії ОД №019517 від 31.01.2005 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 1,91 га, із кадастровим номером :01:006:0161, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області.

Між ОСОБА_1 та СВК «Ренійський» було укладено договір №04336 від 28.11.2012 оренди земельної ділянки, загальною площею 1,91 га.

Позивачу стало відомо, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вищевказана земельна ділянка знаходиться у користуванні ПП «Ренійський аграрій» на підставі договору оренди №379 від 01.10.2014, що був зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області Осадчою О.М. 02.12.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 32793831 від 08.12.2016). Орендарем вказано ПП «Ренійський Аграрій», орендодавцем ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що договір оренди №379 від 01.10.2014 він не підписував, про існування даного договору йому не було відомо, підпис, що стоїть на договорі оренди, не належить йому особисто, виконаний не ним власноруч.

ОСОБА_1 вважав, що земельна ділянка перебуває в оренді саме у СВК «Ренійський», йому не було відомо про те, що договір оренди, який було укладено між ним та СВК «Ренійський», припинив свою дію відповідно до угоди про розірвання договору від 07.04.2015.

06.06.2017 позивач звертався до ПП «Ренійський аграрій» з вимогою повернути земельну ділянку, але останнє відмовилося.

Згідно з висновком №18-236/01 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи, складеним 27.04.2018, підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу договорі оренди землі №379 від 01.10.2014, розміщений в розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» праворуч друкованого тексту «Орендодавець», виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у т.ч. визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На думку апеляційного суду, зовнішнім проявом волевиявлення при укладенні договору, укладеного в письмовій формі, наразі і є підпис кожного з учасників договору, який є його обов`язковим реквізитом.

Експертизою було встановлено, що підпис на спірному договорі оренди землі дійсно не належить позивачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що якщо особа не підписувала договір, не було її волевиявлення на укладення договору, а тому наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним.

Посилання апелянта на те, що договір №379 від 01.10.2014 підписав ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , від імені останнього, що не може свідчити про недійсність цього договору, судом до уваги не приймається, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 на укладання вказаного договору.

При цьому, апеляційний суд не може погодитися з висновками, викладеними в апеляційній скарзі відносно того, що позивач уклав із СВК «Ренійський» угоду від 07.04.2015 про дострокове розірвання договору оренди землі №04336 для можливості проведення ПП «Ренійський аграрій» державної реєстрації права оренди за договором оренди землі №379 від 01.10.2014, оскільки позивачем не був підписаний договір оренди землі №379 від 01.10.2014, що встановлено експертизою, і саме ці обставини мають істотне значення для вирішення справи, а здійснення дій, які стосуються відносин з іншою особою, на зміст встановлених обставин не впливають.

Крім того, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, спірний непідписаний позивачем договір оренди не може вважатися дійсним, навіть враховуючи отримання позивачем орендної плати.

Враховуючи висновок експерта про те, що позивачем договір оренди №379 від 01.10.2014 не підписувався, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги посилання апелянта у скарзі на те, що позивач звертався до відповідача із заявами про виплату орендної плати саме за договором №379 від 01.10.2014.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивач надавав відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на землю для можливості реєстрації права оренди ПП «Ренійський аграрій» за спірним договором.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним договір оренди №379 від 01.10.2014, з підстав відсутності волі орендодавця на його укладення.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У зв`язку з наведеним, земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння ПП «Ренійський Аграрій».

Отже, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ренійський аграрій» залишити без задоволення.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 04.11.2019.

Головуючий:

Судді: