РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/2309/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/465/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (правонаступник ВАТ «Універсал Банк»);

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року у складі судді Остапчук Л. В., ухвалене в м. Рівне о 09 год. 08 хв., повний текст якого складено 29 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк", як правонаступника ВАТ "Універсал Банк", (далі ПАТ "Універсал Банк) звернулось до суду з вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість по нарахованим відсоткам та підвищеним відсоткам в сумі 2202317,45 гривень, суму інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань в сумі 584052,88 гривень, три відсотки річних в сумі 105129,52 гривень та судові витрати по справі. Обгрунтовуючи вимоги, банк вказував на те, що між ВАТ "Універсал Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 019-2900/756-0899 від 28.12.2007 року про надання кредиту у розмірі 153009,00 швейцарських франків зі сплатою 29,85% річних строком до 10 грудня 2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 між банком та позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 28.12.2007 року було укладено договори поруки № 019-2900/756-0899-Р, № 019-2900/756-0899-Р/1, № 019-2900/756-0899-Р/2. Банк виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачі взяті на себе обов'язки по погашенню кредиту не виконали, у зв»язку з чим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2010 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було стягнуто солідарно борг за кредитним договором № 019-2900/756-0899 від 28.12.2007 року в сумі 1168105,75 гривень. Рішення суду не виконане, а тому, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість:

- по відсотках за користування кредитом та борг за підвищеним відсоткам в сумі 97 265,62 шв.франків, що еквівалентно 2202317,45 гривень з лютого 2010 року по квітень 2016 року у відповідності до умов договору;

- у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 584052,88 гривень;

- три відсотки річних в сумі 105129,52 гривень з 18 травня 2012 року по 18 травня 2015 року;

- судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області 19 жовтня 2018 року позов ПАТ "Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 019-2900/756-0899 від 28 грудня 2007 року в сумі 105129 гривень 52 копійки та судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1576 гривень 94 копійки.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, ПАТ "Універсал Банк» подало апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі банк покликається на те, що суд не врахував того, що ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитом не припиняє зобов»язань за кредитним договором. За відсутності інших підстав припинення зобов»язання воно припиняється тільки його виконанням. Отже, за наявності рішення суду, відкриття виконавчого провадження, тощо, зобов»язання не є припиненим. Судом не враховано висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс-16, де зазначено, що наявність судового рішення не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання зобов»язань за кредитним договором. Пунктом 2.7 умов кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом до повного його погашення. Договір укладено добровільно з урахуванням принципу свободи договору. Судом не враховано, що сторони кредитного договору у пунктах 1.1.1.-1.1.4. передбачили підвищені відсотки за неправомірне користування кредитом. Безпідставною є відмова у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат. Такий висновок суду суперечить вимогам ст..625 ЦК України. Оскільки є грошове зобов»язання по невиконанню рішення Рівненського районного суду про стягнення боргу з усіх відповідачів, то і відповідальними за відшкодування інфляційних втрат за даним позовом є всі відповідачі.З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі в частині стягнення заборгованості за підвищеними відсотками та інфляційних втрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга безпідставна.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, в межах трирічного строку позовної давності, та відмовляючи в задоволенні позову про стягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судом встановлено: 28 грудня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 019-2900/756-0899 про надання позичальнику кредитних коштів у розмірі 153009,00 швейцарських франків зі сплатою 29,85% річних строком до 10 грудня 2037 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 019-2900/756-0899-Р від 28.12.2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, був укладений договір поруки № 019-2900/756-0899-Р/1 від 28.12.2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 28.12.2007 року було укладено договори поруки № 019-2900/756-0899-Р/2.

Рішенням Рівненського районного суду від 07 грудня 2010 року у справі № 2-1255/2010 з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору № 019-2900/756-0899 від 28 грудня 2007 року в сумі 1168105,75 гривень.

Вказане рішення суду не виконане у зв»язку з чим ПАТ "Універсал Банк" звернулося до суду з даним позовом.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк кредитування встановлено до 10 грудня 2037 року.У межах строку кредитування до 10 грудня 2037 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця.

У 2010 році банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарно боргу за кредитним договором № 019-2900/756-0899 від 28.12.2007 року в сумі 1168105,75 гривень. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2010 року позов задоволено.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на норми законодавства, та встановлені обставини справи, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні передбачених договором відсотків за користування кредитом та задовольнив позов у частині стягнення трьох відсотків річних за порушення грошового зобов»язання.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні на користь банку інфляційних втрат в сумі 584052,88 грн., суд першої інстанції у своєму висновку зазначив, що кредитний договір був виражений в швейцарських франках, а положення ст.625 ЦК України може бути застосоване кредитором до боржника виключно тільки в разі, якщо валютою виконання зобов'язання є гривня.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може оскільки висновок суперечить вимогам закону.

Як встановлено судом, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості за договором, звернувшись до суду з позовом у 2010 році і рішенням суду, яким позов задоволено, не виконане.

Правовідносини між сторонами у даному спорі виникли у зв»язку з тим, що відповідачі не виконали рішенням Рівненського районного суду від 07 грудня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача борг за кредитним договором № 019-2900/756-0899 від 28.12.2007 року в сумі 1168105,75 гривень.

Зазначене свідчить, що відповідачі порушили виконання грошового зобов'язання у національній валюті.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду у гривнях, то у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення інфляційних втрат, визначених положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення солідарно заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

За ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи процесуальні норми та підтверджуючі документально понесені позивачем судові витрати, апеляційний суд вважає, що судові витрати позивача повинні бути відшкодовані відповідачами пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1453 грн 56 коп по 363,39 грн з кожного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були не правильно та не повно встановлені обставини справи в частині вимог про стягнення інфляційних втрат за порушення грошового зобов»язання, в зв'язку із чим рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог .

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості у вигляді інфляційних витрат за час прострочення виконання грошових зобов'язань з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 584052,88 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" судові витрати по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1453 гривень 56 копійок по 363 гривень 39 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 квітня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Бондаренко Н.В.

підпис Хилевич С. В.

згідно:суддя Ковальчук Н. М.