Житомирський апеляційний суд
Справа №279/767/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/767/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в квартирі, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. в м.Коростені,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку в квартирі. В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а іншим співвласником 1/4 частини вказаної квартири є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Сторони не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства. Частка відповідача у вказаній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, спірна квартира є неподільною, спільне володіння і користування нею неможливе. Враховуючи вищевикладене просила, припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та виплативши на її користь грошову компенсацію за належну їй ј частку квартири; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану частину квартири.

13 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим згодом зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 10450 грн компенсації за користування належною їй ј частиною квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що вона в спірній квартирі не проживає та не користується нею, оскільки проживає в іншій місцевості. Виділити їй частину квартири в натурі неможливо, так як квартира неподільна, тому вважає, що ОСОБА_1 повинна їй сплатити кошти за користування її частиною квартири на протязі трьох років з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено право спільної власності ОСОБА_2 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, виплативши ОСОБА_2 її вартість в сумі 27 500 грн, яка внесена на депозитний рахунок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області згідно квитанції №1 від 28.08.2017 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 8 779 грн 80 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті справи з врахуванням всіх наявних в справі доказів. Зокрема, вказує, що оскільки ОСОБА_1 на протязі тривалого часу користується належною їй часткою квартири, то вона повинна виплатити їй компенсацію відповідно до ст.358 ЦК України. Також, вважає, що експерт неналежно провів дослідження щодо визначення ринкової вартості спірної квартири. Крім того, сума стягнутих з неї на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу є завищеною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_1 належить 3/4 частини вказаної квартири, а ОСОБА_2 1/4 частини квартири, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 30.01.2014 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, дана квартира є однокімнатною та складається з житлової кімнати площею 11,3 м.кв., кухні 5,5 м.кв., санвузла 2,9 м.кв., коридора 3,2 м.кв, вбудованої шафи 0,3 м.кв., балкона 0,2 м.кв.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З урахуванням положень статей 358, 364, 365, 367 ЦК України, припинення права власності на частку у спільній власності за правилами статті 365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності, оскільки поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників унеможливлює примусове припинення права власності одного з них.

З висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №744/07.17 від 07.06.2017 вбачається, що встановити порядок користування спірною квартирою неможливо, технічна можливість поділити її між співвласниками відсутня, ринкова вартість ј ідеальної частки спірної квартири складає 27 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не можуть досягти згоди щодо спільного володіння і користування майном. Відповідачка ОСОБА_2 проживає в іншому населеному пункті, житлом забезпечена та не заперечувала проти припинення права власності на 1/4 частину спірної квартири, яка їй належить на праві власності.

Оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що реальний виділ спірної однокімнатної квартири та спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим, а припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири у даному випадку не завдасть останній істотної шкоди, у зв'язку з перебуванням у її власності іншого житла, а тому суд першої інстанції з врахуванням встановлених у справі обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст.365 ЦК України підстав для задоволення позову.

Разом з тим, не можна погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової компенсації, яка підлягала виплаті ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 заперечувала, щодо вартості ј ідеальної частки спірної квартири в сумі 27 500 грн, вважала її заниженою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також посилалася на те, що грошова компенсація за ј частину нерухомого майна в сумі 27 500 грн є заниженою.

За клопотанням ОСОБА_2, апеляційною інстанцією по справі була призначена повторна судова будівельно-оціночна експертиза.

Згідно висновку повторної судової будівельно-оціночної експертизи вартість квартири АДРЕСА_1 становить 151 188 грн, що в свою чергу вартість ј частини квартири становить 39 797 грн.

Позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції на виконання ч.2 ст.365 ЦК України було внесено на депозитний рахунок суду першої інстанції грошові кошти в сумі 27 500 грн.

Крім того, 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок Житомирського апеляційного суду кошти за компенсацію належної ОСОБА_2 частки майна в сумі 10 297 грн.

У зв'зку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із збільшенням розміру грошової коменсації, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 з 27 500 грн до 37 797 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст.137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2017 року між адвокатом Бовсунівським О.В. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги №14, за умовами якого адвокат Бовсунівський О.В. на умовах платності зобов'язався надавати ОСОБА_1 правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду акти виконаних робіт, у яких міститься детальний перелік робіт, виконаних адвокатом Бовсунівським О.В., в рамках розгляду даної цивільної справи та їх вартість в сумі 4 480 грн.

Також позивачем надано квитанцію №1 від 27 грудня 2017 на підтвердження оплати послуг адвоката за договором про надання правової допомоги №1 від 03 лютого 2017 року.

Таким чином, керуючись принципами розумності та співмірності, враховуючи, складність справи, ціну позову, виконані адвокатом роботи, участь у судовому засіданні, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення - в сумі 2 250 грн 20 коп.

Оскільки висновок судової будівельно-технічнної експертизи від №744/07.17 від 07.06.2017 в частині визначення вартості ј частини квартири відхилений апеляційним судом, а тому витрати понесені ОСОБА_1 по оплаті цієї експертизи в сумі 3 000 грн не підлягають стягненню з ОСОБА_2

Також не підлягають стягненню з ОСОБА_2 послуги банку в сумі 275 грн, оскільки ці кошти не є судовими витратами в розумінні ст.133 ЦПК України.

З огляду на викладене, розмір судових витрат стягнутих з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає зменшенню з 8 779 грн 80 коп. до 3 275 грн (704 грн 80 коп. судовий збір за подання позовної заяви + 320 грн за подання заяви про забезпечення позову + 2 250 грн 20 коп розмір правничої допомоги).

Судові витрати в сумі 4 290 грн понесені ОСОБА_2 по оплаті повторної судової будівельно-оціночної експертиза від 15 лютого 2019 року, апеляційний суд покладає на обох із сторін, оскільки на підставі цієї експертизи була визначена варість спірної квартири.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року в частині визначення грошової компенсації змінити, збільшити розмір грошової коменсації, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 з 27 500 грн до 37 797 грн, з яких 27 500 грн внесені на депозитний рахунок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області згідно квитанції №1 від 28.08.2017 та 10 297 грн внесені на депозитний рахунок Житомирського апеляційного суду згідно квитанції №3 від 01.04.2019 року.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2018 року в частині судових витрат змінити, зменшити розмір судових витрат стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 8 779 грн 80 коп. до 3 275 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 145 грн судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 04 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді