Провадження № 2/537/125/2019
Справа № 537/4492/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., представника позивача - Стаханова М.В. , представника відповідачів - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спірідовича Василя Миколайовича, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу в приватну власність одноособово Подтеп ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати видане 13.02.2018 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_4 ; визнати недійсним посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем В.М. договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 ; визнати протиправними реєстрацію та вселення в квартиру АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнати громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що з часу свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 по теперішній час вона постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Також, з 28.11.1989 року вона зареєстрована як особа, що постійно проживає в зазначеному житловому приміщенні. В спірній квартирі, окрім неї, проживає та зареєстрована її рідна баба ОСОБА_4 . Заочним рішенням від 11.10.2017 року Крюківського районного суду міста Кременчука її, ОСОБА_3 , було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного судового рішення вона була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання і фактично була позбавлена гарантованого їй Законом права на житло. Дізнавшись про порушення свого права, вона звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 11.10.2017 року. За наслідками розгляду її заяви ухвалою від 20.04.2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука заочне рішення від 11.10.2017 Крюківського районного суду міста Кременчука, було скасоване. В подальшому, рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 23 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року в задоволенні позову про визнання її, ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_4 було відмовлено. З урахуванням того, що судами було підтверджено її право на користування житловим приміщенням, 07.09.2018 року Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради була поновлена її реєстрація в квартирі АДРЕСА_1 . Однак, в проміжок часу з дня неправомірного позбавлення її права на житло та зняття її з реєстрації в спірному приміщенні до поновлення її права на житло та поновлення реєстрації, недобросовісний позивач та інші особи скористались зазначеним фактом та погіршили становище в частині порушення її прав на житло. Так, після зняття її з реєстрації в квартирі, таємно від неї, її баба ОСОБА_4 звернулась до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради було видане розпорядження про передачу в приватну власність одноособово ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_4 . Після отримання права власності на квартиру, ОСОБА_4 подарувала цю квартиру своїй доньці ОСОБА_5 , про що ними 20 березня 2018 року був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 25319305. Після отримання, в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 , у свою власність квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 разом зі своєю донькою ОСОБА_6 вселились в зазначену квартиру та зареєструвались як особи, які постійно проживають в зазначеному житловому приміщенні. Так як отримання її бабою ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 у свою власність шляхом приватизації відбулося з порушенням закону, вчинений її бабою після позбавлення її права на приватизацію квартири, правочин по даруванню цієї квартири своїй доньці ОСОБА_5 суперечить Закону і має бути визнаний недійсним. Так як, вона на час реєстрації в квартирі відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була протиправно знята з реєстрації в квартирі, своєї згоди, як члена сім`ї наймача, на реєстрацію в квартирі зазначених осіб, ніхто не запитував.

На даний час, коли визнана протиправність зняття її з реєстрації і реєстрація поновлена, вона заявляю, що не даю своєї згоди на проживання та реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і просить суд визнати зазначених осіб такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

26.12.2018 відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , відповідно до якого просила суд ухвалити рішення, яким перешкоди ОСОБА_5 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

На обґрунтування зустрічного позову зазначила, що відповідно до договору дарування від 20 березня 2018 року їй, ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що був посвідчений приватний нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович В.М. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №104 від 20.02.2018. В даній квартирі, окрім неї були зареєстровані її мати ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей» від 18.10.2018. З отриманих нею копій документів, як відповідача по справі їй стало відомо, що в квартирі, що належить їй на праві власності 07.09.2018 зареєстрована ОСОБА_3 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2018року. Цей факт підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих..№ В -01-38/255. Як вбачається із спірного договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дана квартира належала її матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 13 лютого 2018 року, виданого Управління житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4. Окрім того, право власності її матері ОСОБА_4 на дану квартиру було зареєстровано в державному реєстрі за індексним номером 114672232, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, номер запису про право власності 24926156. На час приватизації спірної квартири та отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4 ОСОБА_3 була визнана такою, що втратила право користування квартирою, тому не мала права приймати участь у приватизації спірної квартири. Тому її матір`ю ОСОБА_4 була на законних підставах здійснена приватизація квартири АДРЕСА_1 . Просила суд звернути увагу, що реєстрація місця проживання відповідача, відповідно до повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих.. №В -01-38/255 в квартирі, що з 20.03.2018 відбулась на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Але саме даною постановою було скасоване рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018, яким було визнано право користування спірною на той час квартирою за ОСОБА_3 та відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 втратившою право користування квартирою АДРЕСА_5 , саме з тих підстав, що її мати на час розгляду справи в Крюківському районному суді м. Кременчука вже з березня 2018 року втратила право на спірну квартиру, яка вже не могла являтися предметом спору, оскільки втратила статус «комунальної». Також, просила суд звернути увагу, що своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_10 , вона не давала. Окрім того, відповідач ОСОБА_3 досить тривалий час не проживала в спірній квартирі ні під час перебування квартири в комунальній власності, наймачем якої була її мати ОСОБА_4 , ні після приватизації даної квартири її матір`ю ОСОБА_4 , не проживає і на даний час, що підтверджується наданими нею до суду Актами про не проживання. Відповідач не являється членом її сім`ї як власника спірної квартири, тому реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 створює їй перешкоди, як власнику майна, на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім того, вона, як власник квартири, сплачую комунальні платежі із врахуванням кількості зареєстрованих осіб, зокрема, і зареєстрованого відповідача, оскільки відповідач жодних витрат не несе.

26.12.2018 року до суду надійшов відзив на первісний позов від відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. ОСОБА_9 , відповідно до якого, останні просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 , оскільки на підставі обмінного ордеру № 87 від 23 травня 1975 року ОСОБА_4 та її сім`я в складі трьох осіб: чоловіка - ОСОБА_11 та доньок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , отримали право на вселення в квартиру АДРЕСА_6 . Реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_3 відбулась на підставі вимог постанови Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року №678, відповідно до якої неповнолітні діти прописуються на житлову прощу їх батьків. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02 лютого 2009 року мати позивача ОСОБА_14 була визнана такою, що втратила право на житло, зокрема, на спірну квартиру АДРЕСА_1 , після чого позивач залишилась бути прописаною за вищезазначеною адресою і проживала в даній квартирі до того часу, поки не вийшла заміж за ОСОБА_3 . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з часу народження та до часу звернення до суду з даним позовом постійно проживає в спірній квартирі, тому мала право на участь в приватизації. Дані обставини повністю спростовується наступним. Влітку 2014 року позивач вийшла заміж за ОСОБА_15 та з 2014 року до часу розірвання шлюбу зі своїм чоловіком проживала за адресою АДРЕСА_7 у батьків свого чоловіка. При цьому вона періодично навідувалась до своєї баби в квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу в 2017 році позивач ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_5 більше не повернулась. Де вона проживала весь цей час вони не знають. Навіть на даний час де саме живе позивач їм не відомо, в спірній квартирі вона не проживає. Тому її твердження про те, що вона на даний час як жила так і продовжує проживати в даній квартирі не відповідають дійсним обставинам справи. Через не проживання позивача ОСОБА_3 в спірній квартирі та мінімальний розмір отримуваної нею пенсії за віком, в 2015 році ОСОБА_4 звернулась за призначенням житлової субсидії, яка була їх призначена на двох осіб через існуючу реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 Але вже з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року її матері ОСОБА_4 була нарахована субсидія на фактично проживаючу особу. В подальшому, вже з 23 лютого 2018 року, рішенням управління з лютого 2018 року по квітень 2018 року житлова субсидія ОСОБА_4 призначалась на одну особу. Дані обставини підтверджуються листом Управління праці та соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 18.12.2018 року №03/12530. Отже, факт не проживання ОСОБА_3 підтверджується Актами про не проживання, зокрема. Актом про не проживання від 08.12.2016 року наданим ТОВ «Добробит», Актом про не проживання від 14 серпня 2017 року наданим ТОВ «Місто для людей Кременчук», Актом про не проживання від 26 грудня 2018р. виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук». Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3 було визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою. В подальшому, при перегляді даного рішення, ухвалою Крюківського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2018 року заочне рішення було скасоване та рішення того ж суду від 23 травня 2018 року ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання позивача за даним позовом ОСОБА_3 такою, що втратила право користування. Як вбачається із листа Крюківської райдержадміністрації від 10.09.2018 за вих. № В-01-38/255 ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання за адресою АДРЕСА_8 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Як вбачається із спірного договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизація квартири АДРЕСА_1 відбулась 13.02.2018 року. На час приватизації спірної квартири та отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4 ОСОБА_3 була визнана такою, що втратила право користування квартирою. Копія заочного рішення від 11 жовтня 2018 року для відома була направлена на ім`я ОСОБА_3 , на адресу АДРЕСА_8 12 жовтня 2017 року. 29 листопада 2017 року конверт із вищезазначеним заочним рішення був повернутий до Крюківського районного суду м. Кременчука без отримання, що в силу ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається врученим. Зняття з реєстрації ОСОБА_3 відбулось 14 грудня 2017 року на підставі законного рішення, оскільки ОСОБА_4 отримала копію заочного рішення 12 грудня 2017 року. Оскільки на момент приватизації ОСОБА_3 не була такою, що зареєстрована та проживала в спірній квартирі, а зареєструвала своє місце проживання лише 07.09.2018 року, твердження про незаконність дій ОСОБА_4 щодо зняття її з реєстрації та незаконність самої приватизації квартири АДРЕСА_9 є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та надуманими. ОСОБА_4 на законних підставах скористувалась своїм правом на вільне розпорядження належним їй на праві власності майном в силу ст. ст. 316-319 ЦК України та розпорядилась належним їй майном на користь своєї доньки ОСОБА_5 , уклавши договір дарування від 20 березня 2018 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М. та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від №25319305. ОСОБА_3 звернулась до Крюківського районного суду м. Кременчука із заявою про перегляд заочного рішення від 11 жовтня 2017 року лише 04 квітня 2018 року. На підставі цього, вважаємо, що власник вищезазначеної квартири жодних протиправних дій по відношенню до позивача не вчинила. Реєстрація її місця проживання та її доньки ОСОБА_9 відбулась на законних підставах. Також, просять суд звернути увагу, що позивач ОСОБА_10 не являлась членом сім`ї ОСОБА_4 в силу приписів ст. 64 ЖК України з 2014 року, що підтверджується наданими до суду Актами про не проживання, та не являється членом сім`ї власника спірної квартири ОСОБА_5 тому законодавством вона позбавлена права на звернення до суду із позовними вимогами про визнання власника та члена його сім`ї права на користування майном, зокрема квартирою АДРЕСА_1 . Вважають, що посилання позивача на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року по справі №537/3937/17 як на підставу задоволення заявлених нею позовних вимог та реєстрація її місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 з 07.09.2018 року не дають їй права на участь у приватизації, тому вважаємо, що позивач не мала права звертатись до суду із даними позовними вимогами.

27.12.2018 року до суду надійшов відзив за первісним позовом від відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області, відповідно до якого остання просила в задоволенні позову відмовити, оскільки Кременчуцька міська рада Полтавської області не є належним відповідачем по справі. Так як, позивач просить визнати не законним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, а не рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області. Також, просить визнати незаконним та скасувати видане 13.02.2018 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області свідоцтво про право власності на житло. Однак, рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області ХХІХ сесії № VII скликання від 30.03.2018 року затверджено Положення про Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який відповідно до положення є спеціально уповноваженим органом приватизації та право наступником Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської. Також, до справи повинна бути залучена Крюківська районна адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, оскільки остання займається реєстрацією та зняттям з реєстрації місця проживання. Отже, вимоги позивача до Кременчуцької міської ради є необґрунтованими та безпідставними.

11.01.2019 від представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Стаханова М. В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 категорично не погоджується з правовою оцінкою доказів, наданих позивачем за зустрічним позовом в підтвердження своїх позовних вимог, вважає зазначені докази недостовірними, неналежними, оскільки її право на користування спірною квартирою підтверджено відповідним рішенням апеляційного суду. Також, з часу своєї первісної реєстрації в квартирі - тобто, з листопада 1989 року, до цього часу вона, ОСОБА_3 постійно проживала та проживає в спірній квартирі, при цьому, не виселялась с квартири навіть в період, коли була протиправно знята з реєстрації. З урахуванням викладеного, просить суд критично віднестись, як до доказів, до акту від 26 грудня 2018 року, від 14 серпня 2017 року та від 08 грудня 2016 року - про начебто не проживання ОСОБА_3 в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_10 з 2014 року (в актах від 2017 року та 2018 року - з 2013 року) по теперішній час. Також, звертаю увагу суду, що під час розгляду місцевим судом справи за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_3 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, в судовому засіданні були допитані зазначені в акті про не проживання особи - свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не підтвердили відомості, зазначені в актах від 2016 та 2017 року, стосовно начебто не проживання в спірному житловому приміщенні ОСОБА_3 . Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, не скасував висновки місцевого суду стосовно неналежності показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , як доказів не проживання ОСОБА_3 в спірному приміщенні. Самі акти, які надані суду позивачем в додатках до зустрічного позову, суперечать один одному при визначенні періоду начебто не проживання в спірному приміщенні ОСОБА_3 - акти від 2017 та 2018 року зазначають, що це період з 2013 року, акт від 2016 року - період з 2014 року. Використовуючи в зустрічному позові, як правову підставу позовних вимог, норми Цивільного Кодексу щодо захисту права власника у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, позивач не зазначив та не врахував положення Цивільного кодексу України та Житлового Кодексу, згідно з якими, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише разі у його відсутності без поважних причин в житловому приміщенні понад один рік. Тобто, навіть номінально право позовної вимоги в позивача - ОСОБА_5 , яка є рідною тіткою ОСОБА_3 , для звернення до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виникає через мінімум як один рік після отримання спірного житлового приміщення у власність.

17.01.2019 до суду надійшов відзив за первісним позовом від Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, відповідно до якого, останнє прохало в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, оскільки КП «Квартирне управління», згідно Статуту, підпорядковане Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Згідно Договору Доручення на виконання функцій органу приватизації житлового фонду, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Кременчука, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та Комунальним підприємством «Квартирне управління» від 29.04.2014 року, останнє виконує функції органу приватизації житлового фонду, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Кременчука в порядку та на умовах визначених Договором ти чинним законодавством. Відповідно до розпорядження органу приватизації, КП «Квартирне управління», від 13.02.2018 року № 7/4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 . На момент приватизації ОСОБА_3 не була зареєстрована в спірній квартирі, відсутні також будь-які документально підтверджені факти проживання зазначеної особи в спірній квартирі. Відповідно до взазначеного твердження про незаконність дій органу приватизації, зокрема КП «Квартирне управління» про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло (квартири АДРЕСА_1 ) є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

01.04.2019 року від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, остання просить задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити, оскільки нею раніше зазначалося реєстрація місця проживання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , відбулась в порушення приписів Порядку про реєстрацію місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, що підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих. №В-01-38/255 про те, що реєстрація ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_8 відбулась на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Але саме даною постановою було скасоване рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018р. яким було визнано право користування спірною на той час квартирою за ОСОБА_3 та відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 втратившою право користування квартирою АДРЕСА_5 саме з тих підстав, що її мати на час розгляду справи Крюківському районному суді вже з березня 2018 року втратила право на спірну квартиру, яка вже не могла являтись предметом спору, оскільки втратила статус «комунальної». При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на порушення норм матеріального права Крюківським районним судом при прийнятті рішення від 20.04.2018. Фактично Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради були порушені її права як власника майна, що належить їй на підставі договору дарування від 20 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович В.М. ОСОБА_3 не зверталась до суду із позовом про визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням, що було б підставою, вразі набрання ним чинності, для поновлення її реєстрації за даною адресою. Також, своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_10 вона не давала. Окрім того, вона наполягаю на своїх попередніх твердженнях про те, що відповідач ОСОБА_3 досить тривалий час не проживала в спірній квартирі ні під час перебування квартири в комунальній власності, наймачем якої була її мати ОСОБА_4 , ні після приватизації даної квартири її матір`ю ОСОБА_4 не проживає і на даний час, що підтверджується наданими нею до суду Актами про не проживання. Окрім того, протягом часу із вересня 2018 року по грудень 2018 року нею, як власником, здійснювалась сплата за комунальні послуги. За листопад 2018 року мною було проплачено 17 грудня 2018 року в повному обсязі. Тому, вважаю, здійснення сплати за комунальні послуги ОСОБА_3 26-27 грудня 2018 року не може являтись доказом використання нею спірного житлового приміщення. Окрім того, нею і в подальшому здійснюється сплати за комунальні послуги. При цьому, як мені стало відомо, ОСОБА_3 знову здійснила проплату за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 за лютий місяць. Але в зазначений період всі необхідні платежі за комунальні мною вже були здійснені. На підтвердження цього надаю до суду копії квитанції за 27.03.2019р., 27.02.2019р. ОСОБА_3 не являється членом її сім`ї як власника спірної квартири, тому реєстрація місця проживання ОСОБА_3 створює їй перешкоди, як власнику майна, на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім того, вона, як власник квартири, сплачує комунальні платежі із врахуванням кількості зареєстрованих осіб, зокрема, і зареєстрованого відповідача, оскільки відповідач жодних витрат не несе.

16.04.2019 року до суду надійшов відзив за первісним позовом від представника відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, відповідно до якого, остання просить відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 , оскільки Приватизація спірної квартир здійснювалася на підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396. На час проведення приватизації позивач була знята з реєстрації за рішенням суду та вона не була зазначена в довідці про склад сім`ї та займані приміщення як тимчасово відсутня особа, за якою зберігається право на житло. ОСОБА_4 до КП «Квартирне управління» було надано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відповідно до якого ОСОБА_3 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_8 , з відміткою про те, що рішення набрало законної сили, а тому включати її в число співвласників квартири були відсутні правові підстави. З урахуванням того, що на момент подання документів ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не була зареєстрована, КП «Квартирне управління» правомірно діяло під час прийняття розпорядження органу приватизації щодо передачі комунальної квартири в приватну власність, а тому, відповідно, Департамент ЖКГ (на той час ще управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради) зобов`язаний був видати свідоцтво про право власності.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення доказів. Витребувано з КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області, за адресою: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вулиця 1905 року, буд. 32, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39010538 завірені належним чином копії: розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року за підписом директора КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу ОСОБА_19 в приватну власність квартири АДРЕСА_1 ; свідоцтва від 13.02.2018 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради - про посвідчення за ОСОБА_4 права власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано у Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовича Василя Миколайовича завірені належним чином копії: договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В. М.; документи на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В. М.

Ухвалою суду від 27.02.2019 зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування - об`єднано з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спиридовича Василя Миколайовича про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в одне провадження.

Ухвалою суду від 27.02.2019 в цивільній справі змінено неналежного відповідача - Кременчуцьку міську раду Полтавської області на належного Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом - Крюківську районну адміністрацію Кременчуцької міської ради Полтавської області.

В судовому засіданні позивач за первісним позов та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 та її представник за довіреністю - адвокат Стаханов М. В. первісний позов підтримали і просили його задовольнити з підстав вказаних у ньому, проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили в задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав вказаних у відзиві на зустрічний позов.

Відповідач за первісним позов та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., яка просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому

Представники відповідача КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради за довіреністю - Стебло О. П., та за угодою - адвокат Михайлюк К. А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за довіреністю Шаумян О. В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання Кременчуцька міська рада Полтавської області свого представника не направила, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, на підставі норм діючого законодавства з урахування відзиву.

Представники третьої особи Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за довіреністю - Гапоненко Г. М. , Амеліна Ю. В. проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , не заперечували, просили позов задовольнити.

В судове засідання приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович В. М. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 04.06.2019 року показав , що ОСОБА_22 є сестрою його дружини ОСОБА_23 , яка є донькою ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_4 , стосунки родинні , причин оговорювати кого не будь відсутні.

ОСОБА_24 та її чоловіка знає з 2012 року , з часу , коли почав зустрічатися з ОСОБА_25 , які на той час проживали разом з ОСОБА_4 в спірній квартирі. ОСОБА_22 проживала в даній квартирі до 2013 року , коли переїхала проживати до свого майбутнього чоловіка ОСОБА_26 в його квартиру по АДРЕСА_12 , в подальшому вони одружилися в 2014 році. З 2013 року , після того, як ОСОБА_22 переїхала до свого хлопця , в спірній квартирі залишилась проживати ОСОБА_4 та став проживати він з ОСОБА_25 з вересня 2018 року після одруження. З часу знайомства з ОСОБА_25 до одруження, коли він приходив в гості до останньої, він ОСОБА_24 в квартирі не бачив. Як йому відомо ОСОБА_22 в 2017 чи 2018 році розірвала шлюб . Зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що остання на висловлювала наміру повертатися проживати в спірну квартиру . Особистих речей ОСОБА_27 в квартирі він не бачив , знає що є пральна машина , якою ОСОБА_4 не користується, так як з її слів не бажає. Чи приходила ОСОБА_22 провідувати ОСОБА_4 сказати не може. Зі слів ОСОБА_4 відомо, що бувший чоловік ОСОБА_28 привіз до квартири її речі і залишивши в коридорі поїхав. На даний час цих речей в квартирі немає, зі слів ОСОБА_4 речі забрала ОСОБА_29 . Як йому відомо у ОСОБА_28 є ключі від спірної квартири. Про приватизацію спірної квартири ОСОБА_4 на неї особисто та зняття ОСОБА_27 з реєстрації перед приватизацією йому стало відомо зі слів останньої в 2018 році. Причину приватизації на себе особисто остання не пояснювала. Зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_22 не сплачувала їй комунальні послуги .З 2017 року до вересня 2018 року, тобто до часу його постійного проживання в квартирі , в ній проживала ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_30 та її мати. Дружина п`ять років навчалась в Полтаві в інституті, який закінчила в 2018 році , до цього навчалась в технікумі, залишаючись зареєстрованою в квартирі. З вересня 2018 року він з дружиною та ОСОБА_4 проживають в одній кімнаті, а саме ОСОБА_4 спить на дивані , а онука з чоловіком на матраці на полу. , в іншій знаходяться речі - диван, дві шафи, стіл, тумба з телевізором, інші речі, зі слів ОСОБА_4 речі матері ОСОБА_31 Засобів особистої гігієни ОСОБА_27 він в ванній і коридорі квартири не бачив. І хоча кімната не закрита , але ОСОБА_4 проти проживання в даній кімнаті під час судового спору, з цього приводу він не спілкується з ОСОБА_32 з 2018 року. Коли він вдома в квартирі він особисто ОСОБА_33 в квартирі не бачив, ключі від квартири у останньої є. В період часу з 01.01.2017 року по 01.02.2018 року фактично в квартирі проживали ОСОБА_4 та його дружина. До судового спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_34 були добрі стосунки, при цьому ОСОБА_4 йому казала , що ОСОБА_29 не сплачувала за квартиру комунальні послуги. Дружині про оплату за квартиру ОСОБА_4 на час її навчання не казала , після дружина сплачує послуги. Чи пропонувала ОСОБА_4 ОСОБА_28 знятися з реєстрації добровільно йому не відомо. Станом на січень 2018 року його дружина не була прописана в даній квартирі, вона прописалася в квартирі після її приватизації ОСОБА_4 та оформлення договору дарування. Чи проживала ОСОБА_22 в квартирі станом на грудень 2017 року , січень, лютий 2018 року йому не відомо, ОСОБА_4 казала , що інколи заходила , в цей час він інколи - один раз на тиждень залишався на ніч в квартирі, в цей час ОСОБА_35 в квартирі він не бачив. Можливість останньої бути в квартирі за його відсутності була . Влітку ОСОБА_4 один раз на тиждень їздить на дачу на кілька днів, взимку не їздить. Також ОСОБА_4 казала , що ОСОБА_29 заходила кілька раз за поштою і скаржилась на відсутність останньої.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні 04.06.2019 року показала , що ОСОБА_5 її племінниця, ОСОБА_4 - рідна сестра, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - онуки, стосунки родинні, причин оговорювати кого не будь відсутні. Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 , яка в подальшому подарувала її ОСОБА_5 Дана квартира двокімнатна, одна кімната в квартирі прохідна. В квартирі проживали ОСОБА_4 та дві онуки - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_22 проживала в квартирі з дня свого народження до 2013 року , коли вона перестала там проживати постійно і в 2014 році вийшла заміж та з`їхала з квартири до чоловіка. Це їй відомо зі слід ОСОБА_4 в 2014 році. Вона проживала в непрохідній кімнаті. Чи на даний час ОСОБА_22 проживає з чоловіком чи розірвала шлюб з останнім їй не відомо. Після одруження ОСОБА_29 в спірній квартирі не проживала і її речі в квартирі відсутні, так як вона буває один раз на тиждень а коли і один раз на місяць в квартирі, чи з`являлась остання взагалі в квартирі сказати не може. В іншій кімнаті проживали і на даний час проживають ОСОБА_4 та її онука ОСОБА_6 з чоловіком, кімната ОСОБА_37 не закрита і вільна і нею ніхто не користується, там знаходяться речі доньки ОСОБА_4 ОСОБА_45 , матері ОСОБА_27 , а саме диван, телевізор, крісло. Особистих речей ОСОБА_28 вона не бачила. Що речі, які перебувають в кімнаті належать матері ОСОБА_27 їй відомо зі слів ОСОБА_4 . Також є пральна машина , якою ніхто не користується. ОСОБА_29 , зі слів ОСОБА_4 , на даний час останню не провідує. ОСОБА_4 приватизувала спірну квартиру на себе одноособово так як ОСОБА_29 на її прохання сплачувати їй за комунальні послуги не реагувала і в квартирі не проживала, зі слів ОСОБА_4 , тому остання і виписала ОСОБА_35 з квартири , коли саме сказати не може , так як їй це невідомо. Інша онука ОСОБА_5 стала проживати в даній квартирі разом з чоловіком після одруження в 2018 році, до цього проживала в квартирі сама з народження. Чи платить за квартиру ОСОБА_6 з чоловіком їй не відомо, ОСОБА_4 їй про це на казала , а вона не запитувала. Сама ОСОБА_4 приблизно 1 раз на 2 тижні на 1-2 дні може поїхати на дачу на відпочинок влітку.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши сторін по справі та учасників справи, приходить до наступного.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд при наданні оцінки аргументам сторін враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Судом встановлено, що з ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 ба зареєстрована та постійно проживала громадянка ОСОБА_3 . Також, крім ОСОБА_3 в зазначеному житловому приміщенні зареєстрована та проживає ОСОБА_4 .

Заочним рішенням від 11.10.2017 року Крюківського районного суду міста Кременчука було задоволено позовну заяву ОСОБА_4 , яким визнано ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі та у виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_3 була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання.

В подальшому ОСОБА_4 звернулась до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради було видане розпорядження про передачу в приватну власність одноособово Подтеп ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 , яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_4 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114672232 від 20.02.2018 року.

Відповідно до п. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції від 30.09.2011 року, що діяла на час приватизації даного житлового приміщення, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до п.18, 19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, в редакції 17 квітня 2015 року, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу;

технічний паспорт на квартиру (будинку), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку.

Довідка про склад сім`ї та займані приміщення надається громадянином на підприємства (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

На підставі п. 21,22,23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян орган приватизації видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках. На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації видає свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної власності.

Також, судом встановлено, що на момент приватизації, відповідно до довідки від 21.12.2017р. № 2759/36 ТОВ «Місто для людей Кременчук», було засвідчено, що за адресою АДРЕСА_8 зареєстрована одна особа - ОСОБА_4 (наймач) і, що ОСОБА_3 була знята з реєстрації спірній квартирі.

В подальшому ОСОБА_4 подарувала своїй дочці ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 20.03.2018 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 117695424 від 20.03.2018 року.

Після отримання у свою власність квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 разом зі своєю донькою ОСОБА_38 вселились в зазначену квартиру та зареєструвались як особи, які постійно проживають в зазначеному житловому приміщенні, що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 24.05.2018 року № 1099/36.

Також, судом встановлено, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018 року, заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.10.2017 року, яким ОСОБА_3 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , та на підставі якого остання була знята з реєстрації в цьому житловому приміщенні було скасовано.

В подальшому, рішенням від 23 травня 2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року, скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2018 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено.

Відповідно до повідомлення Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.09.2018 року № В-01-38/255 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було поновлено реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 з 07.09.2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 07.08.2018 року, тобто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_8 з ІНФОРМАЦІЯ_3 народження по теперішній час.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

В постанові від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс12 Верховний Суд України вказав, що виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Також, суд критично відноситься до посилань представника відповідачів за первісним позовом на Акт про не проживання від 08.12.2016, виданого ТОВ «Добробут», Акт про не проживання від 14.08.2017, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук» та Акт про не проживання від 26.12.2018, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук», оскільки Акти про не проживання від 08.12.2016 та від 14.08.2017 були дослідженими при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та суд їм надав критичну оцінку, що стосується Акту про не проживання від 26.12.2018 року то він є не належним доказом, оскільки останній було складено в день подання зустрічного позову та після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом, а також, що особою, яка підписала акт є відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_39 , що має пряму зацікавленість у вирішенні даної справи.

Також, суд бере до уваги лист Управління соціального захисту населення Крюківського департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 03/12530 від 18.12.2018 року щодо того, що ОСОБА_4 була призначена субсидія з 01.12.2016 по 31.01.2018 року на фактично одну особу, однак факт отримання субсидії не є беззаперечним фактом не проживання позивача ОСОБА_3 в спірній квартирі.

Суд критично оцінює свідчення ОСОБА_36 та звертає увагу, що про те, що ОСОБА_22 з 2013 року не проживає в спірній квартирі, свідку стало відомо зі слів ОСОБА_4 в 2014 році, а не особисто. Аналогічним чином, свідку відомо про відсутність в кімнаті, де проживала ОСОБА_22 її особистих речей, і знаходження в кімнаті речей її матері зі слів ОСОБА_4 .

Також, суд бере до уваги що причиною виписки ОСОБА_4 ОСОБА_27 зі спірної квартири слугувало несплата останньою коштів за комунальні послуги , що відомо ОСОБА_36 зі слів самої ОСОБА_4 .

Суд враховує, що факт несплати ОСОБА_34 комунальних послуг не доведений належними та допустимими доказами , при тому, що зняття ОСОБА_3 з реєстрації за вказаною адресою за рішенням суду слугувало підставою проведення приватизації спірної квартири одноособово на ОСОБА_4 .

При цьому , на питання ОСОБА_40 хто, крім ОСОБА_4 проживав в спірній квартирі в 2017 році свідок відповіла, що не пам`ятає, а коли була виписана ОСОБА_22 , що не знає.

На питання суду свідок відповіла, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з чоловіком проживають в одній кімнаті, площею 28 кв.м., а саме ОСОБА_4 спить на дивані, а онука з чоловіком на матраці на полу.

Також, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_21 стосовно пояснення ОСОБА_4 підстав зняття з реєстрації рішенням суду ОСОБА_27 , враховуючи, що ОСОБА_4 та її представник не надав належних та допустимих доказів того, що остання будь-яким чином зверталася з цього приводу до ОСОБА_27 з приводу сплати коштів за комунальні послуги чи зверталася з відповідним позовом про стягнення з ОСОБА_3 вказаних коштів до суду чи з позовом про розділення особових рахунків, тощо.

Натомість, остання, не повідомляючи ОСОБА_3 про свої наміри подала до суду позовну заяву про визнання останньою такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням і на підставі заочного рішення суду від 11.10.2017 року в подальшому ОСОБА_3 14.12.2017 року була знята з реєстрації і звернулася до органу приватизації з заявою про одноособову приватизацію житла і 13.02.2018 року було видане розпорядження органу приватизації та підставі якого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради видане Свідоцтво про право власності на житло одноособово на ОСОБА_4 . В подальшому ОСОБА_4 20.03.2018 року, згідно договору дарування подарувала спірну квартиру своїй доньці ОСОБА_5 , яка разом з донькою ОСОБА_41 зареєструвались в даній квартирі.

При цьому, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 постійно чи періодично не проживала в квартирі та була відсутня з часу подання позову до суду та видачі Свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2018 року, при цьому суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_21 показав, що чи проживала ОСОБА_22 в квартирі станом на грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року йому не відомо, але ОСОБА_4 казала, що інколи заходила.

Отже, з наведених обставин та досліджених доказів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_3 була знята з реєстрації в житловому приміщенні, де постійно проживала - квартири АДРЕСА_1 , неправомірно, отже позивач як член сім`ї наймача була зареєстрована у спірній квартирі, а тому згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на приватизацію квартири разом із ОСОБА_4 .

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки розпорядження від 13.02.2018 № 7/4 про приватизацію спірної квартири ОСОБА_4 видане управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради без урахування права ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на житло від 13 лютого 2018 року серії НОМЕР_2 , яке видане на ім`я ОСОБА_4 на підставі цього розпорядження є незаконними і підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання недійсним договору дарування від 20.03.2018, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так як, встановленим є факт порушення права ОСОБА_43 щодо участі у приватизації вказаної квартири, відповідно похідною дією яка порушує право позивача є відчуження ОСОБА_4 вказаної квартири на користь своєї доньки ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування від 20 березня 2018 року, а тому право позивача за первісним позовом ОСОБА_44 підлягає захисту, шляхом визнання вказаного договору дарування недійсним.

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 18 «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Так як, позивач ОСОБА_3 на час здійснення реєстрації в квартирі відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була знята з реєстрації в квартирі, її згоди, як члена сім`ї наймача, на реєстрацію в квартирі зазначених осіб, ніхто не отримував.

З урахуванням заяви ОСОБА_3 під час судового розгляду - про відсутність її згоди на проживання та реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд, приходить до висновку, що для повного захисту житлових прав позивача за первісним позовом, слід визнати протиправною реєстрацію та вселення в квартиру АДРЕСА_13 громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_9 та визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

При вирішенні зустрічного позову суд зважає на наступне:

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує нормами матеріального права, яка передбачають можливість захисту права власності власника від порушення його прав іншими особами. ( ст. ст. 386, 391 ЦК України). Як встановлено судом та зазначено вище, правочин, на підставі якого ОСОБА_5 набула право власності на майно, має бути визнаний недійсним на підставі його неправомірності. За принципами ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2 статті 15 ЦК).

Тобто, в даному випадку, з урахуванням викладених вище обставин, встановлених судом, та норм матеріального права, які підлягають застосуванню, підстави для задоволення позову ОСОБА_5 відсутні.

На підстав викладеного, суд приходить до висновку, що позов позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спірідовича Василя Миколайовича, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а в задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу в приватну власність одноособово Подтеп ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним та скасувати видане 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_4 .

Визнати недійсним посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем В.М. договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати протиправними реєстрацію та вселення в квартиру АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Визнати громадян: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя : В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 01.11.2019 року.