н/п 4-с/490/42/2019
У Х В А Л А

18 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.,

при секретары Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області в якій просив: визнати рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної Ірини Миколаївни по виконавчому провадженю № 539985819 по визначенню щомісячного мінімального розміру платежу по сплаті аліментів відповідно до положення п. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України неправомірним; визнати рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної Ірини Миколаївни по виконавчому провадженю № 539985819 станом на 25.01.2018 року в сумі 9490,11 грн. неправомірним; зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіну Ірину Миколаївну, при визначенні мінімального розміру по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № 53985819, не застосовувати п. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України; зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіну Ірину Миколаївну скасувати заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 станом на 25.01.2018 року в сумі 9490,11 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіну Ірину Михайлівну при нарахуванні у подальшому сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 керуватись виключно рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.11.2016 року по справі № 490/10151/16-ц, а саме: стягувати з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 17.11.2005 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20.10.2016 року до повноліття дитини. В обґрунтування вимог скарги скаржник зазначає, що 05.09.2017 року отримав виклик державного виконавця на прибуття для співбесіди з державним виконавцем для вирішення питання по сплаті боргу, та в цьому ж конверті отримав постанову державного виконавця від 16.08.2017 року «про арешт майна боржника». Скаржник зазначає, що ним, 22.09.2017 року було подано заяву, щодо роз`яснення якими саме нормативно-правовими актами керується державний виконавець при визначенні мінімального розміру щомісячного платежу по сплаті аліментів, на що конкретну відповідь не отримав. Скаржник зазначає, що він тимчасово не працює та виконуючи рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2016 року сплачує кожного місяця на рахунок стягувача аліменти приблизно від 850 до 930 гривень, а тому рішення виконується ним у повному обсязі. Представник скаржника в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати скаргу за його відсутності, вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби до суду не з`явився, надав суду відзив, в якому зазначив, що заборгованість по аліментах обчислювалась у відповідності до ст. 195 Сімейного кодексу України, у зв`язку з тим, що скаржник ніде офіційно не працював, а тому просив в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено постанову про арешт майна боржника від 16.08.2017 року згідно якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 .

Судом досліджено лист Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 18.10.2017 року згідно якої заборгованість ОСОБА_3 станом на 01.10.2017 року складає 9490,11 грн.

Судом досліджено лист Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 18.12.2017 року, з якого вбачається, що державним виконавцем враховуючи п. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України зроблено розрахунок заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_3 .

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями ч. 3 та ч.4 ст. 71 цього ж Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже судом встановлено, що державний виконавець вчиняв дії щодо виконання рішення суду у відповідності до тих обставин, які склалися в процесі виконання рішення суду і які визначені ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України. Оскільки боржник не працює, то державний виконавець діяв у відповідності до закону та обовязків покладених на нього. За такого, суд приходить до висновку, що скарга на дії державного виконавця є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 352 - 355, 447 - 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаїській області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя