Справа № 523/6920/19
Провадження №2/523/3199/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2019р. на користь ОСОБА_2 на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання з 5000 грн до 1200 грн.. Позовні вимоги мотивовані тим, що на час ухвалення рішення судом не було враховане його матеріальне становище, копії позову з додатками він не отримував, а тому і не подавав відзиву, розмір аліментів є завищеним, на теперішній час позивач не працевлаштований на постійній основі, заробітну плату отримує не регулярно, його робота носить тимчасовий характер, на утриманні перебуває хвора мати, а також необхідна допомога сестрі-інваліду. Такі обставини ОСОБА_4 вважає погіршенням його майнового стану, в зв`язку з чим на його думку є підстави для зменшення розміру аліментів.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник заперечували проти вимог, вказуючи на те, що позивач за станом здоров`я не може влаштуватись на роботу, являється інвалідом 1 групи, тричі на тиждень проходить життєво-необхідну процедуру гемодіалізу, отримує пенсію в середньому розмірі 2000 грн, на підтвердження чого надала довідку про доходи. Також ОСОБА_2 зазначила, що мати ОСОБА_4 не являється малозабезпеченою особою, тому що в минулому році придбала автомобіль позивачу, та має ще одну дитину, яка також утримує матір.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 р. (справа №523/17178/18) вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий продовжує навчання, щомісячно у твердій грошовій сумі по 5000 (п`ять тисяч) гривень, починаючи з 03.12.2018 року і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення сином 23 років.

Вирішуючи питання про стягнення вказаного розміру аліментів суд виходив з того, що ОСОБА_4 є працездатною особою, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина у зазначеному позивачем розмірі до суду не надавав, хоч і отримав особисто копію позову з додатками 31.01.2019р., не спростував жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини.

В обґрунтування позовних вимог про зміну розміру аліментів позивачем до справи був доданий дублікат квитанції про перерахування на ім`я ОСОБА_2 плати за навчання з січня 2019р. по грудень 2019р. в розмірі 18090,45 грн., постанову про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до якої вимоги виконавчого документу виконані в повному обсязі. Також в матеріалах справи є довідка про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в с.Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області разом з донькою ОСОБА_8 , яка є інвалідом з дитинства І гр .. Будь-яких інших доказів з приводу мотивування пред`явлених позовних вимог з боку позивача суду не представлено.

Вирішуючи спірне питання, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою другою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами той факт, що починаючи з часу ухвалення рішення суду від 28 лютого 2019р. його матеріальне становище суттєво змінилось. Навпаки, як було встановлено судом, всі обставини, зазначені позивачем, існували і на час ухвалення рішення (мати похилого віку, сестра-інвалід). Також не доведено з боку позивача і значне покращення матеріального стану відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що заочне рішення від 28.02.2019р. позивачем не оскаржувалось та воно набрало законної сили.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,279,353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 28.10.2019 року.

Суддя: