ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-7692/11

провадження № 61-32601 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2012 року в складі судді Крупінської С. С. та на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року в складі колегії суддів Киці С. І., Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і просило з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути 209 337,49 доларів США кредитної заборгованості,а саме 94 999,84 доларів США заборгованості за кредитом, 1 286,51 доларів США заборгованості за нарахованими процентами, 63 333,44 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 49 607,26 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами, і 435 775,7 грн пені. Також позивач просив звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору на предмет іпотеки - нежитлове напівпідвальне приміщення загальною площею 106,8 м2 по АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та понесені судові витрати по справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 07 листопада 2007 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 75/07-К/02 про надання 190 000 доларів США кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 листопада 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є нежитлове напівпідвальне приміщення загальною площею 106,8 м2 по АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу на праві приватної власності.

ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 23 листопада 2011 року утворилася заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2012 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 209 337,49 доларів США кредитної заборгованості та 435 775,7 грн пені. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивачем було надано кредит з дотриманням вимог законодавства, тоді як позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, тому наявні правові підстави для стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк».

Суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог виходив із того, що банком не направлялася іпотекодавцю письмова вимога щодо погашення заборгованості по кредитному договору, тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягення кредитної заборгованості та пені, як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити у цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 209 227,05 доларів США заборгованості за кредитним договором та 435 775 грн пені відмовити.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 листопада 2007 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 75/07-К/02 про надання кредиту на суму 190 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 листопада 2015 року.

У цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, предметом якого є нежитлове напівпідвальне приміщення загальною площею 106,8 м2 по АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу на праві приватної власності.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору станом на 23 листопада 2011 року у ОСОБА_1 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 209 227,05 доларів США та 435 775,7 грн пені за прострочення кредиту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Доводи касаційної скарги про те, що в договорі не передбачено право банку достроково стягнути заборгованість в разі невиконання зобов`язань по сплаті боргу, є не обґрунтованими, оскільки таке право позикодавця передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, тому правильним є висновок суду першої інстанції та апеляційного суду, що у позивача є підстави вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Доводи касаційної скарги щодо того, що погашення заборгованості за кредитним договором повинно здійснюватися виключно шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суперечать положенням статей 1, 33 Закону України «Про іпотеку», статті 572 ЦК України, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, а звернення стягнення на предмет іпотеки є правом, а не обов`язком кредитора.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності скасування заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2012 рокучерез відсутність у судовому засіданні ОСОБА_1 у зв`язку з не повідомленням його про розгляд справи, не підтверджуються доказами та суперечать обставинам, встановленим апеляційним судом, відповідно до яких ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи 12 січня 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 12 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук