Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/13326/13

провадження № 61-17991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - житлово-будівельний кооператив «Лепсе-4»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року в складі судді Кириленко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до житлово-будівельного кооперативу «Лепсе-4» (далі - ЖБК «Лепсе-4») про визнання наказів недійсними та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року її було поновлено на посаді діловода у ЖБК «Лепсе-4» з 31 грудня 2006 року.

Указане рішення підлягало негайному виконанню, однак воно було виконано лише 10 липня 2013 року, а тому позивач вважала, що відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, при поновленні її на посаді діловода судом не встановлювався розмір посадового окладу у розмірі 299,46 грн, а тому вказівка про це у пункті 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» є недійсною. Також пунктом 3 вищевказаного наказу були змінені істотні умови її праці (режим роботи), чим порушено положення частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, просила зобов`язати ЖБК «Лепсе-4» надати документ про розмір її посадового окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» на день звільнення 31 грудня 2006 року, документ розрахунку належних їй сум при звільненні, визнати недійсним пункт 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» від 10 липня 2013 року № 10 в частині вказівки розміру її посадового окладу у розмірі 299,46 грн, визнати недійсним пункту 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» від 10 липня 2013 № 10 щодо зміни істотних умов праці при її поновленні на роботі за рішенням суду, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року про негайне поновлення її на роботі за період з 27 грудня 2012 року по 10 липня 2013 року та відшкодувати завдану їй моральну шкоду.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27 грудня 2013 року по 10 липня 2013 у розмірі 1 705,62 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Суд дійшов висновку, що оскільки рішення Святошинського району м. Києва від 26 грудня 2012 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 підлягало негайному виконанню, однак фактично було виконано 10 липня 2013 року, то з ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки його виконання. Відмовляючи у задоволенні позову в частині витребування у відповідача документу про розмір посадового окладу, суд дійшов висновку, що ЖБК «Лепсе-4» не має можливості надати ОСОБА_1 вказані документи, оскільки нині працюючий голова правління Кооперативу Дрозденко В. І. був обраний на цю посаду 24 серпня 2008 року. Попередній голова правління ОСОБА_3 не здійснив передачу новому голові правління документів ЖБК «Лепсе-4», у тому числі і бухгалтерських.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі скасовано та в цій частині провадження у справі закрито. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції та дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої 205 ЦПК України (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на те, що для вирішення цих вимог позивач повинна була звернутися із заявою до Святошинського районного суду м. Києва в межах цивільної справи про поновлення на роботі, а не шляхом пред`явлення окремого позову. За таких обставин суд вважав, що ці вимоги не підлягають правовому захисту в цьому провадженні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2014 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що апеляційним судом не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року рішення Cвятошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції правильно встановив час затримки ЖБК «Лепсе-4» виконання рішення суду та правильно визначив середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами змінено межі позовних вимог заявлених ОСОБА_1 та стягнув середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за минулі періоди. Крім того, сиди проігнорували порушення керівництвом ЖБК «Лепсе-4» закону, який регулює дії у разі втрати та відновлення документації підприємства.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2017 року ЖБК «Лепсе-4» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін. Указувало, що законодавство не містить обов`язку роботодавця про надання документів працівнику при звільненні, а також судами правильно визначено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі № 759/13326/13 і витребувано її з Cвятошинського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу № 759/13326/13-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу № 759/13326/13-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу підлягало негайному виконанню.

Наказом ЖБК «Лепсе-4» № 1 від 10 липня 2013 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді діловода ЖБК «Лепсе-4» з 31 грудня 2006 року з посадовим окладом 299,46 грн та встановлено їй неповний робочий тиждень в 10 робочих годин.

Згідно з актом державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві від 01 червня 2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати новообраному голові правління ЖБК «Лепсе-4» протоколи загальних зборів, установчі, бухгалтерські й інші документи щодо діяльності ЖБК, та печатку кооперативу. Проте рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки стягувачу не передано бухгалтерських документів за період діяльності голів правління ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 працювала у ЖБК «Лепсе-4» та отримувала заробітну плату за період з квітня по грудень 2003 року, щомісячний розмір якої складав - 128 грн, з липня по листопад 2003 року - 280 грн, а в подальшому заробітна плата їй не виплачувалася, а виплачувалася допомога по догляду за дитиною, оскільки ОСОБА_1 спочатку перебувала у декретній відпустці, а потім до звільнення знаходилася у відпустці по догляду за дитиною та на лікарняному.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року визначено розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 13,02 грн та розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 705, 62 грн, рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення з відповідача заробітної плати за один місяць в розмірі 299,46 грн підлягало негайному виконанню.

Згідно зі статтею 61 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідноси) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За відсутності інших даних щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 до скорочення її посади в ЖБК «Лепсе-4», вказано у наказі від 10 липня 2013 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 31 грудня 2006 року відомості про її посадовий оклад у сумі 299,46 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Рішення Святошинського району м. Києва від 26 грудня 2012 року у справі про поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню, але фактично було виконано роботодавцем лише 10 липня 2013 року.

У порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів негайне виконання рішення Святошинського району м. Києва від 26 грудня 2012 року про поновлення позивача на роботі.

Згідно з пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ЖБК «Лепсе-4» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 705,62 грн, суди обґрунтовано визначили час затримки виконання рішення з 27 грудня 2012 року по 10 липня 2013 року, що становить 131 робочий день (13,02 грн х 131 = 1 705,62 грн).

Крім того, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову в частині витребування у відповідача документу про розмір посадового окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_1. на день її звільнення, оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивача, так само як і розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу був визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року, яке вступило в законну силу.

За вище наведених обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої та апеляційної інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, коли визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило