Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 175/3297/16-ц

провадження № 61-9809св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у складі судді Борисова С. А. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, визнання недійсними довіреності і договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу та реєстрації транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2014 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_3 укладено договір лізингу, за яким позивач зобов`язався придбати та передати в користування ОСОБА_3 транспортний засіб «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Умовами договору визначені строки виконання зобов`язань та відповідальність за їх порушення. Зобов`язання за цим договором забезпечено окремими договорами поруки, укладеними 06 лютого 2014 року ТОВ «Автокредит Плюс» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у межах відповідальності у розмірі 1 000 грн.

20 березня 2015 року автомобіль, який був переданий ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_3 відповідно до договору лізингу, був проданий ОСОБА_4 , який діяв від імені ТОВ «Автокредит Плюс», ОСОБА_5

При цьому ОСОБА_4 діяв в інтересах ТОВ «Автокредит Плюс» за довіреністю, яку товариство йому не надавало.

У подальшому ОСОБА_5 відчужила спірний автомобіль на користь ОСОБА_6 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у ОСОБА_3 станом на 16 серпня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 73 045,14 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Автокредит Плюс» просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року, укладеним між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_3 , у розмірі 72 045 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року у розмірі 1 000 грн; визнати недійсною довіреність на ім`я ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 20 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ОСОБА_5 та подальшу державну реєстрацію цього транспортного засобу за ОСОБА_6 ; витребувати автомобіль у ОСОБА_6 та зареєструвати право власності на нього за ТОВ «Автокредит Плюс».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року позов ТОВ «Автокредит Плюс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованість за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! у розмірі 72 045 грн 14 коп.

Солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованість за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! , за договорами поруки від 06 лютого 2014 року № 1 та № 2 № № K200A! у розмірі 1 000 грн.

Визнано недійсною довіреність від 06 лютого 2014 року № 6, видану від імені ТОВ «Автокредит Плюс» на ім`я ОСОБА_8 , з моменту її вчинення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оформлений довідкою-рахунком від 20 березня 2015 року № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль «Daewoo Nexia» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_6 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 та визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_8 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_6

Витребувано у ОСОБА_6 транспортний засіб «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 та передано вказаний транспортний засіб представникам ТОВ «Автокредит Плюс».

Зареєстровано транспортний засіб - автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, за ТОВ «Автокредит Плюс», надавши повноваження представникам ТОВ «Автокредит Плюс» в будь-якому сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 не виконав свої обов`язки за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, як поручителів за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року №K200A! у межах їх відповідальності за договорами поруки у розмірі 1 000 грн. Встановивши, що ОСОБА_4 та особа, яка підписала довіреність від 06 лютого 2014 року № 6, не є співробітниками ТОВ «Автокредит Плюс», а також те, що за своїм змістом указаною довіреністю не надано ОСОБА_4 право на продаж спірного транспортного засобу, суд першої інстанції вважав можливим визнати указану довіреність недійсною. Крім того, відповідно до вимог частини другої статті 207, частини першої статті 216 ЦК України суд вважав недійсною довідку-рахунок від 20 березня 2015 року № ААЕ091939, як таку, що оформлена на підставі недійсної довіреності, а також недійсними будь-які правочини, які були укладені щодо спірного транспортного засобу в подальшому.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Автокредит Плюс» відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_3 не дотримано нотаріальної форми посвідчення договору лізингу, що вказує на його нікчемність відповідно до статті 220 ЦК України.

За таких обставин суд вважав відсутніми підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як його поручителів.

Зі змісту довіреності № 6, виданої ОСОБА_4 від імені ТОВ «Автокредит Плюс» 06 лютого 2014 року, вбачається, що будь-якими повноваженнями щодо розпорядження вказаним автомобілем від імені ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_4 наділений не був.

У зв`язку з тим, що матеріали справи не містять договорів відчуження транспортного засобу «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , вони не можуть бути визнані недійсними.

Вимоги позивача про реєстрацію спірного автомобіля за ТОВ «Автокредит Плюс», надавши повноваження представникам товариства в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля, суд вважав безпідставними, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі ТОВ «Автокредит Плюс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року та змінити частково рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» грошові кошти у розмірі 15 427,05 грн; в частині позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованості за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! та за договорами поруки від 06 лютого 2014 року у розмірі 1 000 грн відмовити; в іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження передачі ОСОБА_3 транспортного засобу та користування ним позивачем. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не звернув уваги на те, що складовою лізингового платежу є плата за користування предметом лізингу у розмірі 15 427,05 грн, яка за своєю правовою природою є платою за фактичне користування наймачем майном, переданим в лізинг, та мала бути стягнута на користь позивача. Порушивши вимоги пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин наслідки недійсності нікчемного правочину. Позивачем з дотриманням вимог статей 77-81 ЦПК України доведено належними та допустимими доказами факти та обставини, які стосуються визнання недійсною довіреності від 06 лютого 2014 року № 6 та укладення на її підставі договору купівлі-продажу автомобіля. Апеляційний суд всебічно, повно та об`єктивно не оцінив наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку з чим порушив вимоги статті 89 ЦПК України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у березні 2018 року, ОСОБА_6 заперечував проти доводів ТОВ «Автокредит Плюс», а також вказував на законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції.

Зазначав, що висловлюючи позицію щодо помилкового застосування правової позиції Верховного Суду України про визнання недійсним договору лізингу та незастосування норм статті 216 ЦК України щодо наслідків недійсності нікчемного правочину, позивач не обґрунтував, в чому полягає порушення норм матеріального права, не зазначив норми законодавства України, які повинен був застосувати суд апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Автокредит Плюс» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року і витребувано із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 175/3297/16-ц.

У квітні 2018 року цивільна справа № 175/3297/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 06 лютого 2014 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_3 підписано заяву про приєднання останнього до публічного договору від 06 лютого 2014 року № K200A! , відповідно до якої ОСОБА_3 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг (Умов та Правил надання фінансового лізингу), які розміщені на веб-сайті позивача.

Відповідно до умов, зазначених у вказаній заяві, заява про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу.

За умовами договору фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» у платне користування автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначений автомобіль належить ТОВ «Автокредит Плюс» на праві власності.

06 лютого 2014 року на забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено два окремих договори поруки №K200A! .

Згідно з пунктом 2 договорів поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед ТОВ «Автокредит Плюс» за виконання ОСОБА_3 обов`язків за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! в межах розміру суми 1 000 грн.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, наданого суду ТОВ «Автокредит Плюс», станом на 16 серпня 2016 року ОСОБА_3 за фактичний строк користування предметом лізингу має заборгованість у розмірі 73 045,14 грн, яка складається із: залишку вартості предмета лізингу - 37 236,33 грн; винагороди за користування предметом лізингу - 15 427,05 грн; винагороди за проведення моніторингу предмету лізингу - 2 812,03 грн; пені - 17 569,73 грн.

20 березня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку від 20 березня 2015 року № ААЕ091939 перереєстрували транспортний засіб «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто ОСОБА_4 від імені ТОВ «Автокредит Плюс» продав вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_5 відчужила спірний автомобіль на користь ОСОБА_6

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу

Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») Глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.

За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Під час розгляду справи судами встановлено, що договір фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! нотаріально посвідчений не був.

Отже, указаний вище договір, підписаний сторонами, є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу з ОСОБА_3 як сторони цього договору та з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як поручителів ОСОБА_3 .

Висновки суду відповідають позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа

№ 6-648цс16).

Такий правовий висновок наведений і у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 340/196/17 (касаційне провадження

№ 61-30199св19), від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17 (касаційне провадження № 61-25725св18), від 22 липня 2019 року у справі

№ 728/150/17-ц (касаційне провадження № 61-24387св18), від 29 липня 2019 року у справі № 547/1220/16-ц (касаційне провадження

№ 61-36246св18).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На виконання умов договору лізингу від 06 лютого 2014 року ТОВ «Автокредит Плюс» придбало та передало в користування ОСОБА_3 транспортний засіб «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За користування вказаним автомобілем ОСОБА_3 зобов`язався перед ТОВ «Автокредит Плюс» здійснювати лізингові платежі у розмірі та умовах, визначених договором.

Суд апеляційної інстанції цю обставину не врахував, положення статті 216 ЦК України про двосторонню реституцію не застосував, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення заборгованості.

Щодо вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та довіреності, скасування державної реєстрації та зобов`язання здійснити реєстрацію

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, надання доказів з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

У матеріалах справи міститься довіреність від 06 лютого 2014 року № 6, видана від імені директора ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_4 для отримання від імені ТОВ «Автокредит Плюс» матеріальних цінностей, а саме: документів про перереєстрацію автомобіля «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, седан/ліфтбек НОМЕР_1 ; транзитних номерів.

Зміст указаної довіреності досліджувався судом апеляційної інстанції, унаслідок чого суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не був наділений будь-якими повноваження щодо розпорядження вказаним автомобілем від імені ТОВ «Автокредит Плюс» (а. с. 27).

Зазначений висновок суду ТОВ «Автокредит Плюс» не спростувало.

Порушуючи питання про визнання недійсною довіреності з підстав підроблення її реквізитів, позивач не звертався до суду із заявою про проведення судової почеркознавчої експертизи для з`ясування питання про те, чи належить підпис директору ТОВ «Автокредит Плюс», чи відповідає відтиск печатки у довіреності печатці ТОВ «Автокредит Плюс».

Крім того, в матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від імені ТОВ «Автокредит Плюс».

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій третіх осіб на уповноваження ОСОБА_4 вчиняти дії щодо перереєстрації спірного транспортного засобу, та не доведено факт відчуження ОСОБА_4 від імені ТОВ «Автокредит Плюс» спірного автомобіля, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними довіреності від 06 лютого 2014 року № 6, виданої від імені директора ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_4 та договору купівлі-продажу автомобіля від 20 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» про скасування державних реєстрацій прав власності на автомобіль «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнання недійсним Свідоцтва серії НОМЕР_6 про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_5 , визнання недійсним Свідоцтва серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_6 та витребування автомобіля у ОСОБА_6 є передчасними.

Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду про безпідставність вимог про реєстрацію спірного автомобіля за ТОВ «Автокредит Плюс», надавши повноваження представникам товариства в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду.

З огляду на те, що апеляційним судом під час вирішення питання про стягнення коштів за користування відповідачем транспортним засобом, переданим йому за договором фінансового лізингу, неправильно застосовано норми матеріального права, не виконані вимоги, передбачені процесуальним законодавством України щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, рішення апеляційного суду в цій частині не є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі статті 411 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором фінансового лізингу від 06 лютого 2014 року № K200A! скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк