Справа № 308/7453/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокуратури Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року у справі №308/7453/17-ц (Головуючий: Монич О.В.), -

встановила:

Ужгородська місцева прокуратура в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області звернулась до суду з позовом про визнання недійсними розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність держави. В обґрунтування вказує, що ОСОБА_1 будучи службовою особою, достовірно знаючи в силу своїх службових обов'язків, що згідно ч.8 Постанови КМУ №502 від 11.04.2002 «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» районна державна адміністрація приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, виключно якщо така зміна пов'язана з подальшим використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, видав розпорядження №777 від 22.12.2006 «Про надання дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та №322 від 30.05.2007 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у власність дружини ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,25 га чим змінив цільове призначення частини власної земельної ділянки наданої для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Циганівці на території Великолазівської сільської ради. У подальшому виготовлено та видано державний акт на право власності земельної ділянки серії НОМЕР_1 від 17.08.2007 року.

При цьому, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, підлягає державній землевпорядній експертизі, яка не проводилась.

Вищевказані порушення підтверджуються Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.01.2016 року, проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області.

Таким чином, неправомірні дії ОСОБА_1 призвели до зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за межами с.Циганівці на території Великолазівської сільської ради Ужгородського району та надання її у власність ОСОБА_2, що стало підставою виготовлення та видачі державного акту НОМЕР_1 від 17.08.2007 року на право власності на земельну ділянку, нормативно грошовою оцінкою 260 575 грн..

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2016 року, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.364 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Отже, прийняття головою Ужгородської районної державної адміністрації розпоряджень про передачу у власність гр.ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку зміни цільового призначення частини земельної ділянки наданої для ведення особистого селянського господарства в землі за межами населеного пункту Циганівці на території Великолазівської сільської ради суперечить вимогам законодавства.

Посилаючись на викладене просила задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.06.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням прокуратура Закарпатської області. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо пропуску строків позовної давності.

В судовому засіданні прокурор Андрейчик А.М. та представник ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області - Сатмарі Н.М. просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов. Представник ОСОБА_2 адвокат Колотуха І.О. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що розпорядженням Голови Ужгородської РДА ОСОБА_1 №777 від 07.12.2006 року надано дозвіл ОСОБА_2 на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку зміни частини земельної ділянки, наданої у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.13).

Розпорядженням Голови Ужгородської РДА ОСОБА_1 №322 від 30.05.2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами с.Циганівці на території Великолазівської сільської ради. Надано гр.ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами с.Циганівці на території Великолазівської сільської ради (а.с.14).

На підставі вказаного розпорядження на ім'я ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.08.2007 року (а.с.15, 16).

Згідно Акту перевірки вимог земельного законодавства складеного ДІ сільського господарства у Закарпатській області 18.01.2016 року в результаті перевірки встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, підлягає державній землевпорядній експертизі, яка не проводилась. При затвердженні проекту землеустрою не враховано п.п.6, 8, 9 Постанови КМУ №502 та вимоги ст.ст.38, 39 ЗК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2016 року, по справі №308/3275/16-к, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.364 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито (а.с.17-19).

Посилаючись на те, що зазначеними Актом перевірки вимог земельного законодавства від 18.01.2016 року та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2016 року встановлені щодо неправомірності набуття ОСОБА_2 земельної ділянки у власність, прокурор просив позов задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст.267 ЦК України).

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст.261 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч.2 ст.45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (абз.2 ч.2 ст.45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст.46 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст.46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст.45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за вийнятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

В даному випадку прокуратура пред'явила позов в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадстру в Закарпатській області, а відтак перебіг позовної давності починається від дня коли саме ГУ Держгеокадстру в Закарпатській області довідався або міг довідатися про порушення прав і законних інтересів.

При цьому, відповідно до п.1 Постанови КМУ від 14 січня 2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Тобто Держгеокадастр наразі є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин в розумінні ст.15-1 ЗК України.

Водночас, в примірнику проекту наданого відповідачем, міститься висновок державної експертизи землевпорядної документації від 23 травня 2007 року №2369 підписаний та погоджений першим заступником начальника Закарпатського обласного головного управління земельних ресурсів Кіш-Вайда Г. В..

З наявної в матеріалах справи копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 серпня 2007 року, вбачається, що такий, зокрема, підписаний начальником Ужгородського районного відділу земельних ресурсів Попович М. В. та міститься печатка цього органу.

Відповідно до Указу Президента України "Про створення єдиної системи державних органів земельних ресурсів" від 06 січня 1996 року (зі змінами від 19 серпня 2002 року) система державних органів земельних ресурсів складається з Державного комітету України по земельних ресурсах та підпорядкованих йому Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель, Державного комітету АР Крим по земельних ресурсах і єдиному кадастру, обласних, Київського і Севастопольського міських головних управлінь, районних відділів, міських управлінь (відділів) земельних ресурсів та інженерів-землевпорядників сіл і селищ.

Як зазначається у Положенні про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженому Указом Президента України від 14 серпня 2000 року, цей Комітет є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У встановленому порядку він вносить пропозиції щодо формування державної політики у сфері регулювання земельних відносин, використання, охорони та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру і забезпечує її реалізацію, здійснює управління у цій сфері, а також міжгалузеву координацію та функціональне регулювання з питань, віднесених до його відання.

За таких обставин суд першої інстанції, абсолютно вірно виходив з того, що строк позовної давності почав спливати саме з моменту видачі оскаржуваного державного акту, позаяк про його існування відразу було відомо центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів (на той момент управління земельних ресурсів). Наразі позов же пред'явлено також в інтересах того ж центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів (Держгеокадастр), а отже з пропуском строків позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: