АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/423/19Головуючий по 1 інстанції Савенко О.М.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. ЧеркасиКолегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до якої приєдналася ОСОБА_7, на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року (ухвалене суддею Савченко О.М.) у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро про визнання договору поруки недійсним, -

:

в с т а н о в и л а :

05 жовтня 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сафір Федір Олегович звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №CSR0GА, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язвся надати відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 67 300, 00 грн. на термін до 02 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 67 300, 00 грн.

Проте відповідач свої забов`язання за кредитним договором не виконував та станом на 16 серпня 2016 року має заборгованість в розмірі 85 266,55 грн. , яка складається з: 47 787,22 грн. - заборгованість за кредитом; 13 575,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 632,79 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 972, 98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4048,41 грн. - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання забов`язання за договором №CSR0GА, між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем ОСОБА_6 був укладений договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором №CSR0GА, яка залишилась без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють, як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обов`язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, позивач звернувся з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості.

27 квітня 2017 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов, мотивуючи його тим, що між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено вище зазначений кредитний договір з терміном повернення коштів 02 квітня 2018 року.

Також зазначає, що в забезпечення виконання забов`язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 Андрієвною був укладений іпотечний договір предметом якого є житловий будинок, розташований АДРЕСА_1

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає свої права та інтереси порушеними, в зв'язку з чим звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи з цієї дати.

Заявлені вимоги позивача не грунтуються на законі та порушують право боржника на законне очікування прийняття предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість за кредитним договором.

За рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року заборгованість за кредитним договором №CSR0G від 02 квітня 2008 року становить 76 925, 33 грн. Наразі відповідач вимагає 85 266,55 грн. заборгованості за вище вказаним кредитним договором та не зазначає про рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року, яке вступило в законну силу.

19 серпня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк», після обрання та реалізації способу захисту своїх прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши цим строк виконання основного зобов'язання кредитного договору №CSR0G від 02 квітня 2008 року, укладає з відповідачем ОСОБА_6 договір поруки, яким забезпечує виконання кредитного договору №CSR0G від 02 квітня 2008 року, що суперечить чинному законодавству. Просила визнати недійсним договір поруки укладений 19 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» м.Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7, про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року в розмірі 85266 грн. 55 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу вважають, що рішення прийнято за недоведеністю обставин, що мають значення для справи які суд вважає встановленими, та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_5 підписану ним додаткову угоду від 08 серпня 2013 року до кредитного договору CSR0G від 02 квітня 2008 року, на виконання якого апелянтом сплачено 102 000 грн. вважає нікчемною. ПАТ КБ «Приватбанк», звернулось до Городищенського районного суду Черкаської області про повне дострокове погашення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та змінив строки виконання зобов`зання.

Зокрема апелянтом наголошено, що вимоги позивача стосуються стягнення з нього заборгованості та таким чином, порушило його право боржника на законне очікування прийняття предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості та зазначено, що позивач штучно збільшив його заборгованість за кредитним договором.

Апелянти просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним.

01 квітня 2019 року ОСОБА_7 приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеністю обставин, що мають значення для справи які суд вважає встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування зазначено, що судом встановлено та не заперечується сторонами, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір CSR0G00000001S29 від 02 квітня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав споживчий кредит у сумі 67 300 гривень з терміном повернення 02.04.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено іпотечний договір предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1

Внаслідок невиконання ОСОБА_5 умов зазначеного вище кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк», вважаючи свої права та інтереси порушеними, звернувся до Городищснського районного суду Черкаської області до неї іпотекодавця ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апелянт зазначає, що являється власником домоволодіння, яке складається з житлового будинку, літньої кухні, криниці, огорожі, які розташовані по АДРЕСА_1 Предмет іпотеки визначається в договорі іпотеки з обов'язковим зазначенням його найменування, місця знаходження і достатнім для ідентифікації цього об'єкта описом. За іпотечним договором від 02.04.2008 року, де апелянт є іпотекодавцем предметом іпотеки - є лише житловий будинок по АДРЕСА_1. Рішенням Городищснського районного суду Черкаської області від 21.05.2012 року, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені в повному обсязі. Дане рішення ніким не змінено та не скасоване, проте іпотекодержатель його не привів у виконання. Апелянт з ОСОБА_5 являються інвалідами загального захворювання, проживають у літній кухні по АДРЕСА_1 та змирилися з тим, що житловий будинок, як предмет іпотеки, буде прийнятий в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи первісні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач не виконав своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_5, а тому позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення і з відповідача на користь позивача стягнув заборгованість в розмірі 85 266,55 грн. , яка складається з: 47 787,22 грн. - заборгованість за кредитом; 13 575,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 632,79 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 972, 98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4048,41 грн. - штраф (процентна складова), станом на 16 серпня 2016 року.

Крім того суд першої інстанції вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користь АТ КБ «ПриватБанк», судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по первісному позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 632,79 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором в сумі 18 972, 98 грн. та з розподілом судових витрат в солідарному порядку, виходячи з наступного.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим змінено найменування позивача на AT КБ «ПриватБанк» та проведено державну реєстрацію вказаних змін 21 травня 2018 року, що не є зміною назви юридичної особи.

На підставі кредитного договору №CSR0GA від 02 квітня 2008 року, відповідач ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 67 300,00 грн. на термін до 02 квітня 2018 року (а.с.3-4) тобто, між сторонами укладено договір, який позивачем був виконаний.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7, 04 квітня 2008 року, був укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, а 19 серпня 2013 року з відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки (а.с.7).

Згідно кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, а саме відповідач ОСОБА_5 в період сплати повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушень зобов'язань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_5 сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_5 зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує і відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 85 266, 55 грн., яка складається з: 47 787,22 грн. - заборгованість за кредитом; 13575,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 632,79 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 972, 98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4048,41 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.11-15).

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає свої права та інтереси порушеними, в зв'язку з чим у 2012 році звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі.

26 липня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_5, було укладено додаткову угоду до кредитного договору №CSR0GA від 02 квітня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни у кредитний договір (а.с.84).

Згідно додаткової угоди від 26 липня 2012 року, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшити на 15881,09 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 15881,98 грн. У разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 15881,98 грн. (а.с.84).

За змістом додаткової угоди від 08 серпня 2013 року, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшити на 16399,95 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 16399,95 грн. У разі порушення позичальником будь-якого зобов»язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 16399,95 грн. (а.с.86).

Відповідно до додаткової угоди від 15 липня 2014 року, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшити на 16572,72 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 16572,72 грн.. У разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 16572,72 (а.с.88).

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмові вимоги від 26 серпня 2016 року із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №CSR0GA від 02 квітня 2008 року, яка відповідачами залишилась без виконання, що підтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.16-19).

У судовому засіданні, судом першої інстанції, було досліджено цивільну справу №2-621-11 провадження №2/2302/14/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про звернення стягнення.

Як вбачається із протоколу судового засідання відповідачі не заперечували щодо зобов'язання перед банком, але позовні вимоги не визнали, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року не оскаржували. Будинок в АДРЕСА_1, на який звернуто стягнення не проданий, остільки знаходиться на земельній ділянці площею 0,35 га.

Згідно довідки Городищенської міської ради Черкаської області від 10 травня 2012 року №396.02/18, відповідно до записів Земельно-кадастрової Книги, на підставі рішення виконавчого комітету від 25 липня 2000 року №199, земельна ділянка закріплена за ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виготовлено (а.с. 129 цивільна справа №2-621-11), що підтверджується і листом відділу Держкомзему у Городищенському районі Черкаської області від 17 травня 2012 року №1129/01-08 (а.с.138 цивільна справа №2-621-11).

Правові відносини, які склалися між учасниками процесу за первісним та зустрічним позовами, вірно, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов'язання і виконання зобов'язання та регулюються нормами ЦК України.

Предметом вимоги позивачів за первісним і зустрічним позовами, як встановлено із наданих та досліджених судом доказів, є порушення відповідачами за первісним і зустрічним позовами у справі вимог ст.ст.509, 510, 526, 527, 530, 541, 543, 546, 547, 548, 553, 554, 555, 559, 573,576, 583, 598, 599, 610, 611, 625, 1054, 1055, 1057-1 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України за первісним позовом.

Судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин наступне законодавство.

Так, відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст.ст.6, ч.1 627 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, так як вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору.

Зобов'язання, згідно до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов'язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, і за порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України плата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.627 ЦК України, згідно ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у судовому засіданні доказами, ОСОБА_5, відповідач по справі за первісним позовом, 02 квітня 2008 року уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредит у розмірі 67 300, 00 грн.

Відповідач ознайомлений і погодився з умовами кредитного договору, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердив згоду. Згідно п.1.1 банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, визначений п.8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за кредитним договором узгоджено умовами п.8 кредитного договору, відповідно до якого банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 67 300, 00 грн., а позичальник повернути кредит згідно умов кредитного договору з дотриманням графіку погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується, що у судовому засіданні стороною позивача доведено, що між сторонами укладено кредитний договір, де передбачено термін дії даного Договору, сплату відсотків за користування кредитом, який позивачем був виконаний, шляхом видачі готівки.

26 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду, згідно якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, обумовлено зменшити на 15881,09 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 15881,98 грн. У разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 15881,98 грн.

08 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_5 вдруге було укладено додаткову угоду, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди та погоджено зменшити на 16399,95 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 16399,95 грн. У разі порушення позичальником будь-якого зобов»язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 16399,95 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 15 липня 2014 року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_5, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, погоджено зменшити на 16572,72 грн., а саме: відсотки у розмірі 0,00 грн.; комісія у розмірі 0,00 грн.; пеня у розмірі 16572,72 грн. У разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, на підставі ст.ст.212,651 ЦК України, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 16572,72 грн.

Відповідач ОСОБА_5 користувався коштами, оскільки 04 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та дружиною відповідача ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок в АДРЕСА_1, на який рішенням Городищенського районного суду Черкаської області 21 травня 2012 року звернено стягнення. Як пояснили в судовому засіданні учасники справи, будинок залишився не проданий.

19 серпня 2013 року з відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язання. Докази у справі, вказують, що виконання кредитного зобов'язання стороною було не повним, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 85 266, 55 грн., яка складається з: 47 787,22 грн. - заборгованість за кредитом; 13575,23 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 632,79 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18 972, 98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 - штраф (фіксована частина); 4048,41 - штраф (процентна складова).

Відповідно до п.6.3 кредитного договору відповідач мав можливість припинити дію договору, відповідно до діючого законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, своїм правом відповідач не скористався, борг не сплатив.

Судом першої інстанції вірно встановлено, із наданих та досліджених доказів, що на момент укладення договору відповідач ОСОБА_5 розумів, що отримує кредит, а відповідач ОСОБА_6 забезпечує виконання умов договору, шляхом підписання договору поруки, погодившись на укладення договору саме такого змісту і на запропонованих банком умовах, про що свідчать їх власноручні підписи у вказаних договорах, копії яких наявні в матеріалах справи, що і не заперечила у судовому засіданні їх представник, відповідно є не обґрунтованим стверджувати про не виконання позовних вимог банку.

Кредитором вірно, у зв'язку із фактом заборгованості, використано право на стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по відсотках за користування кредитом, штрафу (фіксована частина); штрафу (процентна складова), з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення нарахованої пені в сумі 18972 грн. 98 коп., колегія суддів приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Разом з тим вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) - 250 грн.; штрафу (процентна складова) - 4048 грн. 41 коп., виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Проте, ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та в розумінні ст. 263 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому вірно врахована судом першої інстанції.

Враховуючи обов'язок боржника сплатити неустойку в разі порушення ним зобов'язання, а також неможливість одночасного застосування штрафу та пені, колегія суддів приходить до переконання за доцільне стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу (фіксована частина та процентна складова) та відмовити у стягненні нарахованої пені.

Разом з тим колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по комісії за користування (обслуговування) кредитом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позиція відповідачів про те, що підстав для стягнення заборгованості не вбачається у зв'язку з рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 21 травня 2012 року про звернення стягнення на майно та не вжиття заходів щодо реалізації такого, є недостатньою підставою для припинення кредитного зобов'язання, як то визначено ст.598 ЦК України і змістом кредитного договору, яким передбачено право банку обирати спосіб вирішення питання стягнення заборгованості. Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, де позивач просить визнати договір поруки недійсним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в їх задоволенні слід відмовити, виходить з наступного.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 12 договору поруки від 19 серпня 2013 року сторони прийшли до згоди, що порука припиняється зі спливом п'яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором (а.с.8).

Кінцевий строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором №CSR0GA від 02 квітня 2008 року по 02 квітня 2018 року. Позивач звернувся до суду з вимогою до поручителя 05 жовтня 2016 року, до моменту припинення договору поруки 02 квітня 2018 року.

Згідно ч. 5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до умов договору поруки від 19 серпня 2013 року, відповідач зобов'язалася відповідати перед банком за виконання боржником свого обов'язку (а.с.7).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Позивач при підписанні договору поруки, була обізнана із обсягом своїх прав, як поручитель, свідомо підписувала договір поруки, жодних заяв до правоохоронних органів щодо прояву тиску від працівників банку не подала, як і ОСОБА_5, та не реєстрували відповідно, що дає підстави суду, стверджувати про наміри подальшого виконання кредитного зобов'язання боржником і нею, як поручителем.

Суд першої інстанції вірно при прийнятті рішення звернув увагу на те, що кредитний договір сторонами був укладений 02 квітня 2008 року за №CSR0GA, а договір іпотеки до кредитного договору 04 квітня 2008 року, та із вивчених доказів встановлено, що подальший банківський облік у кредитній справі ОСОБА_5 вівся у поєднанні зазначених реквізитів кредитного договору та договору іпотеки, і зобов'язання стосувалося кредитного договору №CSR0GA від 04 квітня 2008 року, що не звільняє, та не позбавляє відповідачів за первісним позовом від належного виконання кредитного зобов'язання. Безпідставним є і посилання представника позивача за зустрічним позовом щодо реквізитів кредитного договору в частині дати його укладення та номеру, а саме №CSR0G від 02 квітня 2008 року, в той час, як вірним є №CSR0GA від 04 квітня 2008 року, що узгоджуються з матеріалами кредитної справи та наданими до суду доказами.

З огляду на встановлені судом обставини, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог позивача ОСОБА_6 про визнання договору поруки від 19 серпня 2013 року недійсним, остільки підстав, які б визначали можливість припинення дії договору чи його розірвання, судом не встановлено, як і не наведено стороною обґрунтування своїх вимог та доказово не підтверджено про невідповідність змісту договору поруки вимогам, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.

До початку розгляду справи по суті позивач, як за первісним так і за зустрічним позовами, предмет або підставу позову не змінили, а тому суд першої інстанції розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Аргументи наведені ОСОБА_7 в завяі про приєднання до апеляційної скарги, зводяться до аргументів наведених апелянтами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, були предметом розгляду колегією суддів та надана відповідна правова оцінка.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судових витрат у зв'язку з розглядом даної справи, оскільк цивільне законодавство не передбачає такого стягнення.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясування обставин, що мають значення для справи з неправильним застосування норм матеріального права колегія суддів, у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до якої приєдналася ОСОБА_7 задовольняє частково. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року у даній справі змінює, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року і стягнення судових витрат та ухвалює в цій частині нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 632 грн. 79 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року в сумі 18972 грн. 98 коп. відмовляє, а в решті рішення залишає без змін.

Оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом задоволено частково, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро судових витрат, пропорційно до задоволення позовних вимог (77%), а саме по 530 грн. 53 коп., з кожного.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до якої приєдналася ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро про визнання договору поруки недійсним - змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року і стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 632 грн. 79 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №CSR0GА від 02 квітня 2008 року в сумі 18972 грн. 98 коп. - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро судові витрати по 530 грн. 53 коп., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, але на умовах та в порядку визначеному ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Судді: Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

ОСОБА_10