Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 242/3230/16-ц

провадження № 61-21995св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року у складі судді Пирогової Л. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Краснощокової Н. С., Азевича В. Б., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 94018, згідно з умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 50 750,00 грн зі сплатою 15,9 % річних за користування кредитом на строк з 17 червня 2011 року до 17 червня 2016 року.

17 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_4 як поручитель зобов'язалась відповідати солідарно з боржником ОСОБА_3 у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за договорами кредиту та поруки, укладеними з відповідачами.

Всупереч умовам договору кредиту позичальник ОСОБА_3 зобов'язання належним чином не виконала. Станом на 21 червня 2016 року у відповідача за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 75 385,00 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 24 298,34 грн, відсотки 3 853,21 грн, пеня 47 233,45 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 75 385,00 грн, судові витрати у справі покласти на відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2011 року № 94018 у розмірі 28 151,55 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 24 298,34 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 3 853,21 грн та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя припинено, оскільки кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з вимогою до поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 за період з 24 грудня 2015 року до 21 червня 2016 року.

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_3 за період з 24 грудня 2015 року до 21 червня 2016 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2011 року № 94018 станом на 21 червня 2016 року в сумі 7 092,69 грн за кредитом та 333,86 грн за процентами, всього 7 426,55 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2011 року № 94018 за пенею за період з 24 грудня 2015 року до 24 червня 2016 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 30,47 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. В частині стягнення з поручителя ОСОБА_4 пені слід відмовити, оскільки вона зареєстрована у м. Донецьку, яке віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ПАТ «Дельта Банк» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у суду не було підстав для застосування позовної давності та підстав для відмови у стягнення заборгованості з поручителя, оскільки у кредитному договорі встановлено строк до 17 червня 2016 року, а банк звернувся з позовом до суду у червні 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 17 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 94018, згідно з умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 50 750,00 грн зі сплатою 15,9 % річних за користування кредитом на строк з 17 червня 2011 року до 17 червня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту з ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 17 червня 2011 року № 94018/П, за яким вона взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 17 червня 2011 року, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за договором кредиту та поруки, укладеними з відповідачами, що підтверджено копією договору купівлі-продажу прав вимоги та додатком до акта приймання-передачі прав вимоги.

Згідно з договором поруки від 17 червня 2011 року № 94018/П ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору від 17 червня 2011 року № 94018, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 50 750,00 грн, а позичальник зобов'язується перед банком повернути кредитні кошти шляхом щомісячної сплати платежу за кредитом, який складається із суми кредиту (частини кредиту) згідно з графіком погашення суми кредиту та щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15,9 % річних, а також комісій, штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором, строк виконання зобов'язань за кредитним договором не пізніше 17 червня 2016 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки строк дії цього договору до моменту повного виконання забезпеченого ним зобов'язання, тобто до моменту повернення суми кредиту за договором.

Суд установив, що ОСОБА_3 проживає у м. Донецьку, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

ОСОБА_3 порушила умови договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 298,34 грн та відсотками у розмірі 3 853,21 грн, розмір заборгованості підтверджений наданим позивачем розрахунком.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 порушила умови договору, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка на час розгляду справи не погашена, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції взявши до уваги, що позивач звернувся до суду з цим позовом 24 червня 2016 року та просив стягнути заборгованість за період з 02 грудня 2013 року до 21 червня 2016 року, правильно виходив з того, що порука припинена щодо заборгованості, яка складається із щомісячних платежів за період з 02 грудня 2013 року до 23 грудня 2015 року, щодо заборгованості, яка виникла за період з 24 грудня 2015 року до 21 червня 2016 року шестимісячний строк на звернення з вимогами до поручителя не пропущений.

У частині стягнення з поручителя ОСОБА_4 пені за період 6 місяців до звернення позивача з цим позовом слід відмовити, оскільки ОСОБА_4 зареєстрована у м. Донецьку, яке віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_3 пені, що відповідає статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик