Провадження № 2/201/3340/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 листопада 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни (третя особа - ОСОБА_3 ) про скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2019р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про скасування запису про право власності, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (а.с. 2-7.)

Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.09.2019р. відкрите провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 21-22).

В обґрунтування позовних вимог, позивачі в позовній заяві посилалися на те, що 25.06.2007р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і АКБ «Укрсоцбанк» укладений договір іпотеки № 565, на підставі якого передали в іпотеку банка у якості забезпечення іпотекодавцем ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії № 07.1/171-7 від 25.06.2007р. укладеним з банком і ОСОБА_1 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

31.01.2019р. державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О .В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45353849 від 04.02.2019р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис № 30133076, на підставі якого право власності на вказану квартиру зареєстроване за AT «Укрсоцбанк».

Позивачі вважають, що право власності за банком зареєстроване незаконно, оскільки іпотечний договір між сторонами укладений 25.06.2007р., коли діяла редакція Закону України «Про іпотеку» від 12.05.2006р., статтями 36, 37 якого передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору... у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно, якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

В іпотечному договорі визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: п.4.6.1 на підставі рішення суду; п.4.6.2 виконавчого напису нотаріуса; п. 4.6.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; п.4.6.4. шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст.. 38 Закону України «Про іпотеку»

Серед указаних способів відсутній такий, що надає право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Укладаючи у 2007 році іпотечний договір, позивачі не узгоджували з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а надавали лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Вказують, що не отримували письмової вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25.12.2015р.

Крім того, вважають, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира є єдиним місцем їх постійного проживання, на праві власності іншого житлового майна не мають, а загальна площа квартири становить 50.7 кв.м.

Також повідомили, що 30.07.2019р. квартира на підставі договору-купівлі продажу №1951, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричка Ю.О. було відчужена ОСОБА_3 , яку залучено у якості третьої особи.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 Закону У країни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просили суд визнати незаконним і скасувати запис про право власності № 30133076 від 31.01.2019р., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме на підставі рішення державного реєстратора Волос Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:45353849 від 04.02.2019р., на підставі якого зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк».

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

08.10.2019р. до суду надійшов відзив відповідача АТ «Укрсоцбанк» на позовну заяву (а.с. 26-60), в якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, з посиланням на судову практику вказував про те, що договором іпотеки передбачене задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, правовою підставою для реєстрації права власності відповідача на предмет іпотеки є договір іпотеки, в якому міститься іпотечне застереження, а тому реалізація права на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено добровільно, без звернення до суду. Також, відповідачем у відзиві наведено посилання на судову практику, якою він обґрунтовує неможливість застосування до спірних правовідносин (позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки) дію мораторію за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважав, що чинне законодавство не передбачає право оспорити в суді державну реєстрацію права власності, набутого в позасудовому порядку.

Відповідачеві - державному реєстратору ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» 29.09.2019р. направлена позовна заява і ухавала суду про відкриття провадження, в якій відповідачеві був встановлений строк на надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали. Ухвала отримана особисто відповідачем 01.10.2019р. (згідно з відстеженням потового відправлення), але станом на день винесення рішення відповідач правом на надання відзиву не скористалася.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 - адвокат Шавкун М.Г. (діє на підставі довіреності від 03.09.2019р. - а.с. 67-68), який ознайомився з матеріалами справи 22.10.2019р. (а.с. 65), правом на надання пояснень не скористався, будь-якої іншої заяви до суду не надіслав.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що 25.06.2007р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк» укладений договір іпотеки № 565, на підставі якого іпотекодавці передали в іпотеку банка у якості забезпечення іпотекодавцем ОСОБА_1 виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії № 07.1/171-7 від 25.06.2007р. укладеним з банком і ОСОБА_1 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м, яка належала їм на праві спільної часткової власності (по Ѕ) (а.с. 14-16).

Пунктом 6.4. іпотечного договору визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором стягувача, а саме: на підставі рішення суду (п. 4.6.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.6.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.4).

Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.02.2019р., 31.01.2019р. державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45353849 від 04.02.2019р. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №30133076, на підставі якого право власності на вказану квартиру зареєстроване за AT «Укрсоцбанк» (а.с. 12).

Як вказують позивачі, 30.07.2019р. квартира АДРЕСА_1 на підставі договору-купівлі продажу № 1951, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Ричкою Ю.О., продана ОСОБА_3

Положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006р., яка діяла на момент укладення договору іпотеки) визначали, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до статей 33, 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006р.) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначалося вище, п. 6.4. договору іпотеки визначено, що передача іпотеки іпотекодержателю здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.4).

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006р., яка діяла на момент укладення договору іпотеки) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Так, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки (ч. 9 ст. 38 Закону).

Відтак, твердження відповідача про те, що положення п.п. 4.6.3., 4.6.4. договору іпотеки є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя є хибними, оскільки вказані положення договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, а отже, приходжу до висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору іпотеки, серія та номер 565, посвідченого 25.06.2007р. нотаріусом Дніпропетровського МНО Панченко О.В. було прийняте державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції від 25.12.2015р.) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В позовній заяві позивачем заперечується факт отримання ним від АТ «Укрсоцбанк» вимоги про усунення порушень зобов`язання та застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 61 вказаного Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Як видно з наданих відповідачем матеріалів, вимоги - повідомлення, адресовані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про сплату боргу були повернуті поштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання 08.11.2018р. (а.с. 52-56). У цих повідомленнях не вказано про строки виконання боржниками зобов`язання, які мають становити не менш ніж тридцятиденний строк.

Стосовно порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначаю наступне.

07.06.2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 465/1310/17 за участю відповідачів приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М., ТОВ «Кей-Колект» (постанова від 31.10.2018р.), зробив висновок, що визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Отже дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення.

Окрім вказаного, згідно із частинами першою, шостою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

За змістом положень статті 29 ЦК України та статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Встановлено, що позивачі - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані у спірній квартирі, яка використовується ним як місце їх проживання.

При цьому, суд зауважує, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, як встановлено судом вище, в порушення умов підпунктів 4.6.3., 4.6.4. договору іпотеки, ст.ст. 36-38 Закону України «Про Іпотеку» реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена без попереднього укладення між іпотекодавцем та іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а отже, без згоди власника (іпотекодавця) та відповідне підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої право власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано реєстратором саме на підставі договору іпотеки (дублікату), а не на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. № 484) внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вважаю за необхідне зауважити, що правовідносини стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про іпотеку», умовами договору між боржником (іпотекодавцем) і банком (іпотекодержателем).

Спір щодо оскарження реєстраційної дії реєстратора щодо оспорюваного або невизнаного речового права є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Зазначений правовий висновок зазначений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 396/2550/17, відповідно до якого при визначенні суду, який повинен розглядати справу (адміністративний чи цивільний/господарський) велике значення має не лише сторона справи дії якої оскаржуються, а й відносини з яких виник спір. Якщо взяти питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то такі відносини будуть цивільно-правовими, адже дії реєстратора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки витікають з відносин пов`язаних з неналежним виконанням положень кредитного та іпотечного договорів. А тому, спір виникає не між реєстратором, як суб`єктом владних повноважень та іпотекодавцем (хоча реєстратор повинен бути відповідачем), а в першу між іпотекодавцем і іпотекодержателем на підставі відповідних договорів, що призвело до вчинення реєстратором відповідної реєстраційної дії. Як наслідок спір виникає між учасниками цивільних відносин та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про скасування запису про право власності з підстав порушення умов договору іпотеки, статей 33, 36 Закону України «Про іпотеку» знайшли своє підтвердження при розгляді справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати по справі у розмірі по 768,40 грн. кожним з позивачів (всього - 1 536,80 грн.) (а.с. 1) по 768,40 грн. з кожного відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 35-38 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції від 12.05.2006р.), п.п. 57, 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127(в редакції від 25.12.2015р.), Постановою Верховного Суду від 31.10.2018р. по справі № 465/1310/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни (третя особа - ОСОБА_3 ) про скасування запису про право власності - задовольнити.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30133076 від 31.01.2019р. (індексний номер 45353849 від 04.02.2019р.), вчинений державним реєстратором обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Оленою Володимирівною, щодо державної реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з державного реєстратора обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Оленою Володимирівною на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова