___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/520/2076/19
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

(повна)

21.10.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

суддя Літвінова І.А. - головуючий

секрет суду помічник судді Палій А.Г. (за дорученням головуючого на підставі ч. 3 ст. 66 ЦПК України)

за відсутністю учасників справи:

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі питання щодо подальшого руху цивільної справи № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Одеська міська Рада, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном відкрите ухвалою судді від 12.12.2017 року за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 03.08.2017 року, та у справі призначене попереднє судове засідання.

До дати проведення попереднього судового засідання набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України редакцією від 03.08.2017 року, пунктом дев`ятим частини 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ якого встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приписами частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, подальші процесуальні питання у цивільній справі № 520/14782/17 вирішувалися за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження та з цієї дати почато підготовче провадження.

Забезпечуючи підготовку до розгляду по суті цивільної справи № 520/14782/17 суд враховує роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, надані у Постанові № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

В указаній Постанові звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). При розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб.

Власники квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 Г ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 2013 року вчиняли дії щодо припинення будівництва, яке проводилося на спільній земельній ділянці де розташована їх квартира.

Як зазначено в повідомлені № 5481/2-гс від 31.01.2014, виконавчим комітетом Одеської міської ради проведене спільне виїзне комісійне обстеження об`єкту по АДРЕСА_2 за участю представників Київської районної адміністрації, інспекції з благоустрою міста, управління архітектури та містобудування. В повідомлені зазначається про факт самовільної реконструкції сараю та флігелю за адресою: АДРЕСА_3 та відсутність документів, підтверджуючих право власності чи володіння земельною ділянкою, а також зазначено, що Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради не видавало містобудівельні умови обмеження забудови на дану земельну ділянку.

В листопаді 2013 року КП «ЖКС «Чорноморський» був встановлений факт самовільної реконструкції ОСОБА_2 сараю за адресою: АДРЕСА_4 та складування будівельних матеріалів. У зв`язку із чим ОСОБА_2 , як мешканця квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 було проінформовано про обов`язок надати дозвільні документи на проведення будівельних робіт, а також вручений припис про негайне припинення вищезазначених робіт до «врегулювання питання з уповноваженим органом» у встановленому законом порядку (повідомлення КП вихід. № 202 від 12.02.2014).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області у зв`язку із невстановленим суб`єктом містобудування за вищевказаною адресою були спрямовані звернення до Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області та Прокуратури Київського району щодо прийняття заходів реагування відповідно до компетенції (лист вих. № 05/1-13195 від 31.10.14).

За повідомленням Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, в період з 10.01.2014 та на дату відповіді (22.03.2016) в Управлінні містобудівні умови та обмеження (будівельний паспорт) забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 не числяться (лист вих. № 01-13/116/о від 22.03.2016).

Вказані дані підтверджують, що з 2013 року по АДРЕСА_2 без дозвільних документів була розпочата реконструкція сараю. Співвласниками сараю є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.11.2017 року 14/200 домоволодіння по АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 03.06.2013 та додаткового договору до цього договору, виданого 18.07.2013. Спільна 14/200 частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складається з 14/100 частки кожного з співвласників, до складу якої входить: кухня 7,5 кв.м., коридор 7,9 кв.м., літ. «Б» - сарай, «В» - літня кухня та являє собою квартиру АДРЕСА_7

Тобто квартира АДРЕСА_6 згідно з реєстром складається з кухні та коридору, загальною площею 15,4 кв.м. та з сараю й літньої кухні.

Факт початку самовільного будівництва з 2013 року за цією адресою підтверджений дослідженими судом письмовими доказами.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з часу придбання об`єкту нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , тобто з 2013 року та по листопад 2017 року речові права на майно, крім того, відомості про яке містяться в Реєстрі, - не реєструвалися.

У підготовчому провадженні суд наклав арешт на належні відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14/200 (чотирнадцяти двохсотих) частки домоволодіння під АДРЕСА_2 ; заборонив Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, у м. Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти наступні реєстраційні дії: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відкриття/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав, зміни до таких записів щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , належного на праві власності ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 ; заборонив відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати будь-які будівельні роботи щодо домоволодіння під АДРЕСА_2 ; заборонив Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснювати реєстрацію декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14/200 (чотирнадцяти двохсотих) частки домоволодіння під АДРЕСА_2 .

Під час підготовчого провадження у цивільній справі № 520/14782/17 зі сторони позивачів надійшла заява про проведення експертизи.

Зважаючи на приписи статті 103 ЦПК України щодо порядку надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, під час підготовчого провадження у цивільній справі № 520/14782/17 проведенні наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради витребувано належним чином посвідчену копію інвентаризаційної справи щодо домоволодіння під АДРЕСА_2 (частка належна на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); від Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - належним чином посвідчені копії декларації про початок будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та доданих до неї документів щодо частки домоволодіння, розташованого в місті АДРЕСА_2 ), належної на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06.03.2018 року від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради витребувано належним чином посвідчену копію інвентаризаційної справи щодо квартири під АДРЕСА_8 АДРЕСА_2 та належним чином посвідчені копії всіх документів, які є в наявності які містять графічне відображення усіх підсобних споруд домоволодіння під АДРЕСА_2 за період з 01 січня 1980 року по 01.січня 2000 року.

Ухвалою суду від 17.05.2018 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гур`янової Людмили Геннадіївни витребувано належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу номер 1035, укладеного відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.06.2013 року щодо придбання ними 14/100 (чотирнадцять сотих) домоволодіння під АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18.06.2018 року з Міської дитячої поліклініки № 6 витребувано висновок, щодо потреби неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 по АДРЕСА_2 , в додатковому природному освітленні житлового приміщення та сприятливому мікрокліматі та аерації житлової території.

Після вчинення певних процесуальних дій, позивач просив зупинити провадження у цивільній справі № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Одеська міська Рада, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном до розгляду Київським районним судом м. Одеси цивільної справи № 520/7050/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності за надувальною давністю.

На тій стадії провадження суд дійшов висновку про завчасність вирішення такого питання та своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про зупинення.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року за заявою позивача ОСОБА_1 суд призначив судову будівельно-технічну експертизу у цивільній справі № 520/14782/17. Однак експертного висновку надано не було у зв`язку із відсутністю оплати з боку відповідача та недостатністю матеріалів. В той же час з боку відповідача до матеріалів справи був залучений висновок експерта, зроблений не за ухвалою суду, а за ініціативою відповідачевої сторони та за наданим ними переліку питань.

На вимогу позивача судовий експерт, який надавав відповідний висновок був допитаний у судовому засіданні.

Під час допиту позивачі зауважували, що при будівництві, проведеного відповідачами, крім іншого була змінена і площа забудови.

Раніше у виїзному судовому засіданні судом було встановлено, що спірна будівля зліва від входу примикає до стіни одноповерхового сараю.

Позивач та третя особа ОСОБА_4 поясняли, що сарай знаходиться у них в користуванні за угодою із обслуговуючою їх домоволодіння житловою організацією. Однак доказів цього не надали. Позивач та третя особа засвідчили, що сарай використовується ними для збереження інвентарю та особистих речей, оскільки іншого місця в квартирі для цих цілей немає. Особи вказали, що після зведення відповідачами будівлі впритул до сараю, внутрішнє приміщення сараю почало намокати та сиріти оскільки вода по стінці новозаведеної будівлі стікає на дах та стіну сараю. При огляді встановлено, що на стику стін цих об`єктів по всій довжині прикріплений металевий лист, який за поясненнями позивача був встановлений відповідачами з метою зменшення затікання води в сарай позивача.

Як зазначалося вище, представником позивача було надано заяву з вимогами зупинити провадження у справі до моменту набрання чинності судовим рішенням у цивільній справі № 520/7050/18 за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на сарай площею 15 кв.м. АДРЕСА_9 розташований АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування зазначених вимог представник позивача посилався на те, що в разі визнання права власності на сарай, позивач зможе уточнити позовну заяву та заявлені позовні вимоги, довівши, що самовільна споруда створює перешкоди позивачу не тільки в користуванні квартирою, а ще й в користуванні сараєм.

На цій стадії провадження у цивільній справі № 520/14782/17 суд враховує таку позицією позивача, оскільки у справі № 520/14782/17 з об`єктивних причин підготовче провадження ще не завершено, а справа № 520/7050/18 вже знаходиться на стадії апеляційного провадження.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Отже у цивільній справі № 520/14782/17 позивач не позбавлений такої можливості.

Щодо цивільної справи № 520/7050/18 за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на сарай, розташований в місті АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_10 ), то за даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 12.12.2018 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено. Не погодившись з цим рішенням, сторона позивача оскаржила його в апеляційному порядку. Станом на цей час Одеській апеляційний суд (доповідач Сєвєрова Є.С.) закінчив підготовче провадження справи до апеляційного розгляду в апеляційній інстанції та призначив справу до розгляду.

Вказані обставини підтверджують, що учасники справи проявили певну процесуальну активність при розгляді цивільної справи № 520/7050/18. Позов не має формальних ознак, його пред`явлення не спрямовано на затягування розгляду цивільної справи № 520/14782/17. Позивач від позову не відмовився, відповідач та третя особа з боку відповідача позов не визнали. Між сторонам дійсно виник спір, і ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно намагаються довести своє право власності на майно у судовому порядку. Визнання чи невизнання права власності на сарай, розташований в АДРЕСА_2 ), впритул до якого зведена будівля відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має вагоме значення для розгляду цивільної справи № 520/14782/17, що також підтверджується і обставинами, встановленими судом під час допиту судового експерта Митнікова, та є необхідним для встановлення остаточного предмету доказування у справі № 520/14782/17.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини, які будуть встановлені судовим рішенням у цивільній справі № 520/7050/18, у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не будуть підлягати доказуванню у цивільній справі № 520/14782/17. Тобто зупинення провадження у цивільній справі № 520/14782/17 до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 520/7050/18 на цій стадії провадження є доцільним та необхідним.

За приписами ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Щодо строків розгляду справи суд зазначає наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), прийнятою Радою Європи 4 листопада 1950 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі статтею 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у цивільному процесі встановлена законом.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод» від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї № 2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Суд повинен оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом; ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст. 11, 251 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; паспорт: НОМЕР_2 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 06.01.2016 року; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт: НОМЕР_3 , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 01.12.2013 року; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт: НОМЕР_4 , виданий Малиновським РВ ГУДМС України в Одеській області 30.11.2000 року; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 ), треті особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (паспорт: НОМЕР_5 , виданий Київським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 15.12.1998 року; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 ), Одеська міська Рада (код ЕДРПОУ 26597691; місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1), Київська районна адміністрація Одеської міської ради (код за ЄДРПОУ: 26303241; 65114, Україна, м. Академіка Корольова, 9; тел.: 740-76-40; E-mail: ), Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (код за ; місцезнаходження: м. Одеса, вул. Черняховського,6; тел. ; ) про усунення перешкод у користуванні майном зупинити до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 520/7050/18, що розглядається в порядку цивільного, судочинства за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю сарай, площею 15 кв.м., розташований в АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання повної ухвали.

Днем складення повної ухвали є 05 листопада 2019 року.

З текстом ухвали можна ознайомитись за веб-адресою: www.reyestr.court.gov.ua.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Веб-адреса сторінки: http://ki.od.court.gov.ua .

Суддя

Літвінова І. А.