Справа № 369/1585/19
Провадження № 2-о/369/54/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2019 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства із заявою про розірвання шлюбу.

Свої вимоги заявники мотивували тим, що вони перебувають у шлюбі з 10 листопада 2001 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зробленого відповідний актовий запис № 92, серія свідоцтва НОМЕР_1

Шлюбні відносини між заявниками припиненні з вересня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя між заявниками не склалося.

Між заявниками укладено письмовий Договір про виховання та утримання дитини від 03 грудня 2018 року, в якому зазначено, що дитина буде проживати з ОСОБА_2. Також договором передбачено, яку участь в забезпеченні умов життя дитини буде приймати батько дитини - ОСОБА_1, вказано умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, та визначено розмір аліментів на дитину, який завірений нотаріально.

Тому заявники просили розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 92, серія НОМЕР_1

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2019 року відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання на 22 березня 2019 року.

У судове засідання заявники не з'явились. Направили до суду пискові заяви, в яких просили розгляд справи провести у їх відсутності, вимоги заяви підтримали та просили шлюб розірвати.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (ч.1ст. 109 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що 10 листопада 2001 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів громадського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 28 травня 2004 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, серія НОМЕР_2.

Заявники, на підставі ст.109 СК України, погодили питання про здійснення батьківських прав та обов'язків відносно дитини, її забезпечення тощо, що підтверджується укладеним між ними договором батьків про умови проживання дитини, про участь батьків у забезпеченні умов її життя, а також про умови здійснення батьками права на особисте виховання дітей від 03 грудня 2018 року , що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2008.

Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства.

Сім'ю зберегти неможливо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Керуючись ст.ст. 104, 109, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 293 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 10 листопада 20101 року Відділом реєстрації актів громадського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 92 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Дубас