Справа № 125/169/18
Провадження № 22-ц/801/444/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуСправа № 125/169/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником адвокатом ОСОБА_5, на заочне рішення Барського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 18 квітня 2018 року у м. Бар суддею цього суду Хитруком В. М., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до свого чоловіка ОСОБА_4 про стягнення на її користь аліментів на їх малолітню дитину, мотивуючи його тим, що 21 квітня 1996 року між сторонами укладено шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, шлюбне життя не склалось і з початку 2017 року сторони проживають окремо, а їх малолітня дочка ОСОБА_7 проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач працює у Польщі, інших дітей не має, стягнень з нього за виконавчими документами не проводиться.

Згідно з Законом України «про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2018 року 1860,00 грн, з 01 липня 2018 року 1944,00 грн, з 01 грудня 2018 року 2027, 00 грн.

Пославшись на вказані обставини та на те, що угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів між сторонами не досягнуто, ОСОБА_3, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти на утримання дитини у фіксованій сумі 2000,00 грн, починаючи із дня предявлення позову і до повноліття ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2018 року ухвалено позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з 30 січня 2018 року i до повноліття дітей. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням відповідач, посилаючись неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи видно, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 275776 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 21 квітня 1996 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 2, та після укладення шлюбу їм присвоєні прізвища ОСОБА_4 (а. с. 6).

З паспорту ОСОБА_4 серії АА № 750320, виданого 12 травня 1998 року Барським РВ УМВС України у Вінницькій області, встановлено, що його дочка ОСОБА_6 народилася 16 квітня 1997 року (а. с. 91).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-АМ № 028829 10 квітня 2006 року народилася ОСОБА_7 батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 7).

28 лютого 2018 року КП «БАР-БЛАГОУСТРІЙ» Барської міської ради видано ОСОБА_3 довідку № 239 про те, що вона дійсно зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та до складу сімї входять: дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка знаходиться на утриманні матері; дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5; чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 14).

До заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, на підтвердження доводів щодо добровільної сплати коштів на утримання його дітей, надано виписку по картці/рахунку 804339 і додатковим рахункам договору за період з 01 листопада 2017 року по 13 серпня 2018 року (а. с. 49-51) та виписку по картці/рахунку 702221 і додатковим рахункам договору за період з 06 квітня 2018 року по 07 квітня 2018 року (а. с. 52-53).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. ст.180, 183, 185, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. ст. 198, 199).

Суд першої інстанції, встановивши вказані вище обставини, зокрема, що малолітня дитина сторін у справі проживає разом із матірю, враховуючи матеріальне становище сторін, відсутність на утриманні відповідача осіб, які є непрацездатними, дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на малолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн щомісячно починаючи з 30 січня 2018 року і до повноліття дитини, однак, на порушення положень ст. 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та передбаченого ч. 1 ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства стягнув з відповідача аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_6, хоча така вимога позивачем не заявлялась, а також розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду та допустив інші порушення норм процесуального права.

Так, згідно зі ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначається стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача (п. 1 ч. 3); у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (п. 1 ч. 4); у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог (п. 1 ч. 5).

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що молодша донька сторін проживає разом із нею, усі обовязки щодо її утримання та виховання позивач несе самостійно, а тому просила суд стягнути аліменти в сумі 2000, 00 грн щомісячно лише на ОСОБА_7.

Однак, на порушення вказаних вище норм процесуального права, суд першої інстанції в тексті оскаржуваного заочного рішення зазначив, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на неповнолітніх дітей та встановив, що відповідач являється батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які перебувають на утриманні матері. Крім того, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Такі мотиви та висновки суду першої інстанції суперечать як вказаним положенням ст. 180 СК України, так і заявленим позовним вимогам та обставинам справи, оскільки станом на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_6 була повнолітньою та стягувати кошти на її утримання позивач не просила.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував факт переказу відповідачем коштів ОСОБА_3 та приховання нею здійснення таких переказів, оскільки з наданих суду виписок по картці/рахунку не вбачається, що перерахунок зазначених відповідачем сум здійснювався саме на користь ОСОБА_3, а факти надання добровільної матеріальної допомоги дитині після подання позову до суду, навіть якщо такі мали місце, чого відповідачем не доведено, не звільняють його від сплати аліментів на ОСОБА_7 з часу подання позову до суду і до досягнення нею повноліття.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, оскільки, такі доводи апелянта необґрунтовані та не містять посилань на наявність підстав, передбачених ст. 378 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно зі ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у звязку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Частиною 1 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Отже, оскільки ОСОБА_3 проживає та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_8 та звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів за місцем свого проживання, розгляд справи здійснено Барським районним судом Вінницької області за встановленою законом підсудністю.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваного заочного рішення у звязку з неповідомленням належним чином відповідача про дату, час і місце засідання суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи видно, що увалу Барського районного суду Вінницької області від 01 березня 2018 року про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 28 березня 2018 року ОСОБА_4 не отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертом з відміткою про повернення поштового відправлення відправнику у звязку із закінченням терміну зберігання (а. с. 18-19).

ОСОБА_4 судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 18 квітня 2018 року у суді першої інстанції також не отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та конвертом з відміткою про повернення поштового відправлення відправнику у звязку із закінченням терміну зберігання (а. с. 22-23).

За таких обставин, ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про час та дати призначених в справі судових засідань, оскільки йому не були вручені судові повістки, поштові відправлення яких повернулися до суду із відміткою на конвертах «за закінченням терміну зберігання».

Разом із тим суд першої інстанції не використав інші можливі, передбачені статтею 128 ЦПК України, способи повідомлення відповідача про розгляд справи і вручення йому судових повісток.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 2-4676/11.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване заочне рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником адвокатом ОСОБА_5, задовольнити частково, заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії АА № 750320, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн 00 коп щомісячно починаючи з 30 січня 2018 року і до її повноліття.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

ОСОБА_10

Текст постанови виготовлено 04 квітня 2019 року.