Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа №311/1528/15-ц

провадження №61-43199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - комунальне підприємство «Дім» Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Запорізької області

від 19 липня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

учасники справи:

позивач - Степногірська селищна рада Василівського району Запорізької області,

представник позивача - Тішина Оксана Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - комунальне підприємство «Дім» Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2015 року Степногірська селищна рада Василівського району Запорізької області (далі - Степногірська селищна рада) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - комунальне підприємство «Дім» Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області (далі - КП «Дім»), у якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2 у зв'язку з непроживанням в ньому понад 6 місяців без поважних причин.

2. Позовна заява мотивована тим, що гуртожиток «Сучасник», розташований АДРЕСА_2, в якому знаходиться спірна кімната НОМЕР_1, належить та перебуває у комунальній власності Степногірської селищної ради.

3. Житлова кімната НОМЕР_1 виділено ОСОБА_4, зі складом сім`ї 3 чоловіка, до якої відповідач не входив. 16 січня 2002 року ОСОБА_4 отримав ордер №316 на вселення у вказане житлове приміщення та з того ж дня був зареєстрований за вказаною адресою. 27 грудня 2002 року дружина

ОСОБА_4 - ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 була знята з реєстрації, та зареєструвалися за попередньою адресою місця реєстрації: кімната НОМЕР_2 в тому ж гуртожитку, наймачем якої на той час була

ОСОБА_6 - теща ОСОБА_4

4. 28 грудня 2002 року у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку був зареєстрований з невідомих позивачу причин ОСОБА_1, який не перебуває у родинних відносинах з наймачем ОСОБА_4 Останній в той же день був знятий з реєстрації у кімнаті НОМЕР_1 та зареєструвався у кімнаті НОМЕР_2 того ж гуртожитку. ОСОБА_1 залишається зареєстрованим у кімнаті НОМЕР_1 один по теперішній час.

5. Відповідач та колишній наймач ОСОБА_4 усно зверталися до селищної ради з приводу переоформлення особистого рахунку, на що їм було роз'яснено про неможливість надання дозволу на переоформлення, оскільки вони не є між собою членами сім`ї. ОСОБА_4 звертався в селищну раду із заявою про переоформлення особистого рахунку, яке розглядалося 14 квітня 2005 року та було ухвалено рішення про відмову у переоформленні особистого рахунку.

6. Житлові приміщення у вказаному гуртожитку підлягають приватизації відповідно до рішень селищної ради від 15 листопада 2012 року та

від 28 березня 2013 року. Після початку процесу приватизації у 2013 році відповідач звернувся в селищну раду із заявою на приватизацію, але з недостатнім пакетом документів, перелік яких затверджено вказаними рішеннями сесії селищної ради, які відповідач згодом відкликав своєю наступною заявою. У 2014 році відповідач вдруге звернувся до селищної ради із заявою про надання дозволу на приватизацію кімнати НОМЕР_1 та надав пакет документів, серед яких був підроблений ордер на його вселення. Відповідачу було відмовлено в приватизації вказаного житлового приміщення.

7. Позивач указує, що з моменту реєстрації місця проживання відповідач жодного дня не проживав у вказаній кімнаті, з часу звільнення кімнати сім'єю ОСОБА_4 кімната знаходиться у стадії незакінченого ремонту. Електроенергією відповідач у кімнаті не користується, з 2002 по 2015 рік споживання дорівнює нулю. Послугами водопостачання та водовідведення відповідач також не користується, сплачує лише за комунальні послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території. Під час проведення перевірок 29 грудня 2014 року та 01 квітня 2015 року за участю комісії з питань житлового обліку та контролю за використанням житла КП «Дім», інших членів комісії, мешканців кімнат НОМЕР_3 та НОМЕР_4 було встановлено, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні понад 6 місяців, 5-6 років там взагалі не з'являється, за кімнатою не наглядає. Відповідач тривалий час з сім`єю мешкає і працює в м. Києві, куди виїхав на заробітки. Заяв від відповідача про збереження за ним права користування житловим приміщенням не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Справа судами розглядалась неодноразово.

9. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області

від 19 лютого 2018 року у складі судді Носик М. А. у задоволенні позову відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Місцевий суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та користується кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2, виконує ремонт вказаної житлової площі. Непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні носить тимчасовий характер, обумовлений роботою відповідача в м. Києві, та проведенням ремонту в кімнаті.

11. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

12. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 19 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

13. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2. Вирішено питання розподілу судових витрат.

14. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з липня 2009 року по квітень 2015 року, тобто понад 6 (шість) місяців, без поважних причин не мешкає у спірній кімнаті, що є підставою у цій справі для визнання судом останнього таким, що втратив право користування цим гуртожитком на підставі статті 71 ЖК УРСР.

15. Епізодичні появи відповідача після липня 2009 року по квітень 2015 року у вищезазначеному гуртожитку пов'язані лише з метою незаконного утримання останнього (зокрема, з метою подальшої приватизації кімнати тощо), не можуть розглядатись як повернення, що перериває перебіг шестимісячного строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що пред'являючи позов, Степногірська селищна рада не вказала точний період, з якого відповідач не користується спірною кімнатою. Надані позивачем акти, складені одними і тими самими особами, не містять конкретних фактичних даних щодо часу та причин непроживання відповідача у спірному приміщенні та були складені без участі відповідача.

18. Суд апеляційної інстанції не дав жодної оцінки поясненням відповідача про те, що він несе всі затрати по утриманню спірної кімнати, у томі числі, утримання її у належному стані (проведення капітальних ремонтних робіт) та те, що строк роботи відповідача у м. Києві закінчується в 2019 році, та він має намір повертатись до гуртожитку. До м. Києва він виїхав тимчасово, вимушено, оскільки залишився без роботи.

Доводи інших учасників справи

19. Аргументи відзиву на касаційну скаргу Степногірської селищної ради зводяться до того, що позивачем надано всі необхідні докази не проживання в спірній кімнаті відповідача тривалий час, та вбачає, що відповідач має своє житло в м.Києві та постійно там працює, мешкає там з дружиною та дітьми.

20. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21. Гуртожиток «Сучасник» по АДРЕСА_2, в якому знаходиться спірна кімната НОМЕР_1 належить та перебуває у комунальній власності Степногірської селищної ради.

22. Відповідно до рішення виконкому селищної ради від 03 грудня 2001 року кімната НОМЕР_1 у гуртожитку «Сучасник» була виділена ОСОБА_4 на склад сім`ї 3 чоловіка, про що в Книзі реєстрації ордерів на поселення в гуртожитки зроблено запис.

23. 14 квітня 2005 року виконавчим комітетом Скельківської селищної ради було прийнято рішення про відмову ОСОБА_4 в переоформленні особистого рахунку на кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку «Сучасник» на

ОСОБА_1 Така відмова мотивована відсутністю ордера на його вселення останнього та необхідністю надання ним довідки ДКП Василівське БТІ про те, що за ним на праві приватної власності нерухомості не зареєстровано для вирішення питання про подальше його забезпечення жилою площею в гуртожитку. У рішенні вказано, що у разі ненадання довідки БТІ - комісії з питань житлового обліку спеціалістам селищної ради необхідно підготувати позовну заяву до суду про розірвання договору найму жилого приміщення на вимогу наймодавця.

24. Відповідно до довідки КП «Дім» відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

25. Пред'являючи позов, Степногірська селищна радапросила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2 в порядку, передбаченому статтею 71 ЖК УРСР.

26. В обґрунтування позовних вимог, позивачем надано Акт непроживання, з якого слідує, що 01 квітня 2015 року комісія КП «Дім» за участю мешканців гуртожитку склали акт про те, що ОСОБА_1 в кімнаті НОМЕР_1

по АДРЕСА_2 останні 6 місяців не проживає, з сусідами не зустрічався з моменту реєстрації. Акт містить підписи сусідів з кімнат НОМЕР_4 та НОМЕР_5. Акти аналогічного змісту, з зазначенням не проживання відповідача зі слів сусідів, були складені комісією КП «Дім» 29 грудня

2014 року, 13 лютого 2017 року, 04 травня 2017 року.

27. Також позивачем надано довідки КП «Дім» за період з 2002 по 2015 роки, що відповідач фактично не користувався електроенергією. З акту

КП «Дім» вбачається, що кімната НОМЕР_1 була відключена від енергопостачання з 2005 року. Відповідно до довідки КП «Облводоканал» за період з 01 лютого 2007 року відповідач за вказаною вище адресою послугами водопостачання та водовідведення не користувався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

28. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

29. Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

31. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

33. Правова підстава визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою у гуртожитку, позивач указав статтю 71 ЖК УРСР.

34. Відповідно до статей 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

35. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

36. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

37. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

38. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

39. Задовольняючи позов Степногірської селищної ради, суд апеляційної інстанції вважав доведеним факт непроживання ОСОБА_1 у спірній кімнаті без поважних причин з липня 2009 року по квітень 2015 року, тобто понад установлений статтею 71 УРСР України термін, а тому останній є таким, що втратив право на користування жилим приміщенням кімнатою НОМЕР_1 гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2.

40. При вирішенні спору, суд апеляційної інстанції вказав, що предметом дослідження проживання (непроживання) у гуртожитку відповідача у цій справі є період з 28 грудня 2002 року (дати реєстрації відповідача)

по 28 квітня 2015 року (дата звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом у цій справі. Докази сторін, які стосуються періоду проживання (непроживання) відповідача у гуртожитку датовані після 28 квітня 2015 року, не можуть прийматись і не приймаються апеляційним судом до уваги у цій справі (надані відповідачем акт обстеження житлової площі

від 06 червня 2017 року, за змістом якого в одній з кімнат завершено капітальний ремонт, в іншій розпочаті ремонтні роботи; замінено каналізаційні труби, сантехнічні вузли функціонують; встановлено лічильники холодної води та електроенергії, та квитанція про оплату у 2017 році ОСОБА_1 комунальних послуг за електроенергію, водопостачання та водовідведення, з утримання будинку та прибудинкової території тощо).

41. За змістом частини першої статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред'явлення позову, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

42. За змістом статті 10 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

43. Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

44. Статтею 57 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

45. Згідно з частиною першою статті 58, частиною другою статті 59 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

46. Апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що в ході судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остання редакція позовних вимог датована 22 вересня 2017 року, в якій, на підтвердження доводів позовної заяви, позивач посилався на акти про непроживання відповідача у спірному приміщення, складені 29 грудня

2014 року, 01 квітня 2015 року, 07 липня 2015 року, 03 серпня

2015 року, 02 вересня 2015 року, 16 листопада 2015 року, 15 червня

2016 року, 13 лютого 2017 року, 04 травня 2017 року ( а. с. 119-121 т.2).

47. Оцінюючи надані позивачем акти, суд першої інстанції вказав, що з огляду на їх зміст, вони складені одними і тими особами і не містять конкретних фактичних даних щодо часу та причин непроживання відповідача. Акт обстеження кімнати складений за відсутності особи, яка зареєстрована у ній - ОСОБА_1

48. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначав, що іншого житла та зареєстрованого місця проживання, крім спірної кімнати у гуртожитку, він не має. Він працює за трудовим договором у м. Києві. У спірному приміщенні проводить ремонтні роботи, сплачує всі комунальні послуги. Часто приїжджає у смт Степногірськ, після завершення роботи у м. Києві в 2019 році має намір повернутися проживати в спірне приміщення.

49. ОСОБА_1 надав Акт обстеження житлової площі від 06 червня 2017 року, з якого слідує, що 06 червня 2017 року комісія у складі депутата Степногірської селищної ради Ловкової В. В., сусідів з кімнат НОМЕР_4 та НОМЕР_6 ОСОБА_9 та ОСОБА_10, провели обстеження кімнати НОМЕР_1, в ході якого було встановлено, що приміщення складається з двох кімнат, в одній з яких завершено капітальний ремонт, в іншій розпочаті ремонтні роботи; замінено каналізаційні труби, сантехнічні вузли функціонують; встановлено лічильники холодної води та електроенергії.

50. У 2017 році ОСОБА_1 оплачувалися комунальні послуги за електроенергію, водопостачання та водовідведення, з утримання будинку та прибудинкової території.

51. Судами безспірно встановлено факт безперервної роботи відповідача ОСОБА_1 на посаді керівника ТОВ «ІМПЕРІЯ БУД» у

м. Київ з липня 2009 року.

52. З липня 2009 року відповідач мешкає зі своєю сім'єю за тимчасовою адресою: АДРЕСА_1.

53. У належній дружині відповідача ОСОБА_7 на праві власності квартирі по АДРЕСА_4, знаходиться салон косметології.

54. Разом із тим, доказів на підтвердження того, що у відповідача існує інше постійне місце проживання, окрім спірного, матеріали справи не містять.

55. Конституція України у частині третій статті 47 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

56. За змістом статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

57. У контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE» викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.

58. Європейський суд з прав людини, констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займаного або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем». «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…». «Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § § 40, 41, 42,43 ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

59. У ході судового розгляду цієї справи не встановлено, що вселення відповідача в спірну кімнату мало місце з порушенням норм законодавства.

60. Разом із тим, за змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою… Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

61. Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та користується кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку «Сучасник» по АДРЕСА_2, ним вживались заходи щодо переоформленні особистого рахунку на цю кімнату на своє ім'я, відповідач виконує ремонтні роботи вказаної житлової площі, сплачує комунальні послуги, його непроживання у спірному жилому приміщенні носить тимчасовий характер, обумовлений роботою в іншому населеному пункті (м. Київ). Вимоги позивача про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у спірній кімнату гуртожитку, направлені на позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

62. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не аргументував ні мету, яку він переслідував, подавши позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ні співрозмірність такого визнання відповідній меті. А обґрунтування пропорційності Європейський суд з прав людини вважає обов'язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року).

63. Оскільки суди не встановили, що відповідач має інше постійне місце реєстрації та проживання, окрім спірного, не має заборгованості по його утриманню, колегія суддів приходить до висновку, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною кімнатою покладе на останнього надмірний тягар, тому з урахуванням конкретних обставин справи, та підстав, якими обґрунтовано позовні вимоги, вимоги Степногірської селищної радине можуть бути задоволені.

64. Встановлені фактичні обставин справи та матеріали справи не дають підстав для висновку, що позивач надав переконливі, взаємоузгоджені і неспростовні докази на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГ

65. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

66. При вирішенні даної справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалив судове рішення, яке відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ

67. Ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з

Степногірської селищної ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 409,60 грн.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову апеляційного суду Запорізької області від 19 липня 2018 року скасувати, рішення Василівського районного суду Запорізької області

від 19 лютого 2018 року залишити в силі.

3. Стягнути з Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області на користь ОСОБА_1судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 409,60 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська