ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/464/19 Справа № 175/2125/14-ц Головуючий у першій інстанції: Бойко О.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Варенко О.П., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2014 року ПАТ «Марфін Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк» (ПАТ «Марфін Банк») і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної ліній у розмірі 42121,00 долар США зі сплатою 11,9% річних на строк до 13 липня 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 23 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Взяті на себе кредитні зобов'язання відповідачі належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим станом на 17 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 43330 доларів 23 центи США, (яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 33615,93 дол. США, відсотків у розмірі 9714,30 дол. США), а також пені в сумі 35191,97 грн. (пеня за несплачену суму кредиту - 28453,08 грн., пеня за несплачені проценти за користування кредитом - 6738,89 грн.). Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути солідарно на свою користь з відповідачів вказану заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2008 року у розмірі 43330,23 дол. США та 35191,97 грн., а також судові витрати в сумі 3654,00 грн. (а.с. 3-6,118-119 т.1).

Справа слухалась судами неодноразово, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» відмовлено (а.с. 153 т.1).

В апеляційній скарзі ПАТ «Марфін Банк», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_3, яке долучене до матеріалів справи, письмовою розпискою представника ПАТ «Марфін Банк» на аркуші справи 190 у томі 2, а також розміщенням відповідного оголошення про слухання справи на сайті судової влади (а.с. 194, 95 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 липня 2008 року між ВАТ "Морський Транспортний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Марфін Банк", згідно п. 1.1 статуту ПАТ "Марфін Банк", в редакції, що погоджена 13.09.2013 року (а.с. 8 у т. 1)) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №00250/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 42121,00 доларів США з терміном погашення по 13.07.2020 року включно зі сплатою 11,9% річних (а.с. 15-16 т.1).

Згідно п. 4.1 кредитного договору №00250/RD від 14.07.2008 року, при порушенні позичальником протягом терміну дії даного договору будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 1.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.7.1 даного договору, банк нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити банку за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов'язанням пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не менше 20,0 грн. за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов'язанням; сплата пені здійснюється в гривні за кусром НБУ на дату нарахування наа рахунок, зазначений у п. 1.2 цього договору; нарахування банком пені та зобов'язання позичальника по сплаті пені на умовах цього пункту здійснюються стільки разів, скільки разів позичальником було допущено порушення зобов'язань, передбачених п.п. 1.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.7.1 даного договору.

Додатком №1 до кредитного договору №00250/RD від 14.07.2008 року сторонами погоджено розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника (а.с. 17 т.1).

Також між між ВАТ "Морський Транспортний банк" (ПАТ "Марфін Банк") та ОСОБА_3 було погоджено Графік погашення кредиту, що викладений у додатку №2 до кредитного договору №00250/RD від 14.07.2008 року (а.с. 18-20 т.1).

В подальшому між позивачем та ОСОБА_3 укладались додаткові угоди до кредитного договору №00250/RD від 14.07.2008 року , а саме №1 від 16.09.2009 року, №2 від 23.11.2010 року, №3 від 02.12.2011 року, №4 від 15.03.2013 року, якими вносились зміни до основного договору, зокрема, щодо встановлення точного розміру заборгованості, щодо ненарахування пені за певний період, погоджувались нові графіки погашення кредиту тощо (а.с. 21-22, 27-28, 33-34 т.1).

Для забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між ПАТ "Марфін Банк" та ОСОБА_4 23 листопада 2010 року було укладено договір поруки №00382rd, за умовами якого ОСОБА_4 поручився перед кредитором у повному обсязі за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №00250/RD від 14.07.2008 року із всіма додатковими угодами до нього (а.с. 39-40 т.1).

За змістом п. 1.3 договору поруки №00382rd від 23.11.2010 року, у випадку порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв"язку із змінами до кредитного договору №00250/RD від 14.07.2008 року, були внесені відповідні зміни до договору поруки №00382rd від 23.11.2010 року, які викладені у простій письмовій формі у додаткових угодах до вказаного договору поруки №1 від 02.12.2011 року та №2 від 15.03.2013 року (а.с. 41 - 45 у т. 1).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, за кредитним договором утворилась заборгованість, станом на 17 жовтня 2014 року, в розмірі 43330 доларів 23 центи США, (яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 33615,93 дол. США та відсотків за користування кредитом у розмірі 9714,30 дол. США), а також заборгованість по пені в сумі 35191,97 грн. (пеня за несплачену суму кредиту - 28453,08 грн., пеня за несплачені проценти за користування кредитом - 6738,89 грн.), що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачами (а.с. 120-121 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Разом з цим, відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Крім того, Національний банк України листом від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» роз'яснив, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, оскільки законодавець не визначив межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність договірних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості за договором; враховуючи також наявність у позивача на час видачі кредиту банківської ліцензії на право здійснення відповідних валютних операцій, що підтверджується копіями банківської ліцензії №66 від 08.05.2003 року, дозволу за №66-2 від 15.09.2003 року, додатком до дозволу №66-2 від 15.09.2003 року, які долучені до матеріалів справи, - колегія приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №00250/RD від 14.07.2008 року в розмірі 43330 дол. США 23 центи (з яких: 33615,93 дол. США - заборгованість за кредитом, 9714,30 дол. США - заборгованість за відсотками) та пені в загальному розмірі 35191 грн. 97 коп. (з яких: пеня за несплачену суму кредиту - 28453,08 грн., пеня за несплачені проценти за користування кредитом - 6738,89 грн.).

Колегія зауважує, що відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що в суді першої чи другої інстанцій заява про застосування позовної давності ні в письмовій, ні в усній формі не надавалась, тому питання щодо застосування позовної давності судом не вирішується. Колегія звертає увагу, що відповідач ОСОБА_4 був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання місцевого суду від 08.12.2014 року (а.с. 148, 149 - 151 у т. 1).

Зважаючи на викладені вище факти, підстави для висновку про припинення поруки судом не встановлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно також стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 5481,00 грн. (3654,00 грн.+1827,00 грн.), а саме по по 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн. 50 коп., з кожного (а.с. 2, 166 т.1).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи місцевим судом у повному обсязі встановлені не були, що потягло ухвалення неправильного рішення. У зв"язку з цим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» () заборгованість за кредитним договором №00250/RD від 14.07.2008 року в розмірі 43330 (сорок три тисячі триста тридцять) дол. США 23 центи (з яких 33615,93 дол. США - заборгованість за кредитом, 9714,30 дол. США - заборгованість за відсотками) та пеню в загальному розмірі 35191 (тридцять п'ять тисяч сто дев'яносто одна) грн. 97 коп. (з яких пеня за несплачену суму кредиту - 28453,08 грн., пеня за несплачені проценти за користування кредитом - 6738,89 грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» () судові витрати в сумі по 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн. 50 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді