ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 642/2951/14-ц

провадження № 22-ц/818/222/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 травня 2018 року (в складі судді Бородіної О.В.),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошову заборгованість за кредитними договорами від 02.10.2006 року у розмірі 1 660 845,21 грн. та від 07.09.2007 року у розмірі 2 408 547,13 грн.

Позов мотивовано тим, що в порушення умов кредитних договорів, а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договорами порядку та строки. У зв'язку з цим, станом на 12.03.2014 року виникла вказана заборгованість.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, також було надано оновлені розрахунки по погашенню кредитних договорів.

Відповідач у судове засідання не з'явилася.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та в заяві також просив застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ОТП Факторинг», та врахувати квитанції які надавалися відповідачем. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 05 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME 700/039/2006 від 02.10.2006 року у розмірі 714112 гривень 06 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME 700/123/2007 від 07.09.2007 року у розмірі 1035720 гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3654 гривні 00 копійок.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необґрунтованим є стягнення судом першої інстанції суми заборгованості за кредитними договорами, оскільки сума пені значно перевищує основну суму заборгованості, що в даному випадку підлягає зменшенню у порядку частини 3 статті 553 ЦК України.

Також, апелянт вказала, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки 26 січня 2011 року позивач направив позивачу досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами в достроковому порядку у відповідності до п.п.1.9.1 кредитних договорі, чим змінив строк виконання зобов'язань та саме з цієї дати починає перебіг загального строку позовної давності у три роки, хоча до суду звернувся лише 03 квітня 2014 року.

20.12.2018 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано позовну заяву в межах строку позовної давності, відповідач не належним чином виконував зобов'язання за кредитними договорами, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, з урахуванням зменшення розміру пені за прострочення погашення кредиту в порядку ст.627 ЦК України.

Колегія суддів за таким висновком суду погодитись не може виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 02 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - «Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ-SME 700/039/2006 (надалі - кредитний договір № 1), згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 33500євро строком повернення до 03 жовтня 2013 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором № 1.

07 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено наступний кредитний договір №СМ-SME 700/123/2007 (надалі - кредитний договір № 2), згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 50000дол. США строком до 05 вересня 2014 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором № 2.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Свої зобов'язання за договорами Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вищевказаних розмірах. Відповідач зобов'язання виконувала не належним чином, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2014 року мається заборгованість, а саме:

за кредитним договором №1 в розмірі 128 977,27євро, що у гривневому еквіваленті на час подання позову становить 1 660 845, 21 грн., яка складається з: 23266, 64 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 299605, 41 грн. - заборгованість за кредитом; 4461, 48 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 57 450, 65 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 101 249, 15 євро, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дат складання розрахунку становить 1 303 789, 15 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

за кредитним договором №2 становить 259 053, 20 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 2 408 547, 13 грн., яка складається з: 43 432, 55 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 403 814, 13 грн. - заборгованість за кредитом; 12 266, 38 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 114 046, 67 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 203 354, 27 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 1 890 686, 33 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, станом на 12.03.2014 року відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитними договорами. При цьому загальна сума заборгованості за двома кредитним договорами становить 4 069 392, 34 грн.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення просила застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно п.1.1 кредитних договорів позичальник приймає, зобов'язується належним чином використовувати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Пунктом 1.9 кредитних договорів сторони погодили, що незважаючи на інші положення договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частину випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в т.ч., але не виключно, встановлених п.2.3.7. та ст.3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або договору поруки (надалі «Вимога»). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Згідно п.24 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Як свідчать матеріали справи 26 січня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами №1, 2 (а.с.163, 164).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами України.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином строк позовної давності почався з часу направлення Банком вимоги боржнику - 26 січня 2011 року. Банк звернувся до суду з цим позовом у квітні 2014 року.

Разом з тим, як вбачається із наданого банком розрахунку останні оплати за кредитними договорами №1, 2 були здійсненні у березні 2013 року по погашенню відсотків.

Дані обставини відповідачем не спростовані.

Згідно положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки своїми сплатами за кредитними договорами №1, 2 ОСОБА_1 визнавала факт наявності в неї заборгованості перед Банком за кредитними договорами, позовна давність переривалась, а тому її перебіг почався спочатку.

Отже, з позовом до суду банк звернувся в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Між тим, враховуючи, що розмір нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитними договорами №1, 2 перевищує розмір заборгованості по кредиту, та є явно завищеним, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, про що також наголошується в рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності її зменшення на підставі положень ст.551 ЦК України: за кредитним договором № 1 до 357 056грн., а за кредитним договором № 2 до 517 860грн.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив наведені вище обставини та дав належну оцінку умовам укладених між сторонами договорів, проаналізував надані кожним із сторін доказів, правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, у зв'язку з чим, заборгованість, яка утворилась, підлягає стягненню з неї на користь банку. При цьому, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд дійшов обгрунтованого висновку, що загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Проте, оскільки відповідно до частини 10 ст.265 ЦПК України в резолютивній частині рішення необхідно чітко зазначати не тільки суму боргу, а й її складові, судова колегія вважає рішення суду в цій частині змінити та викласти його в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року в розмірі 714 112,06 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605,41 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 57 450, 65 грн., суми пені за прострочення виконання зобов'язань- 357 056,00 грн. ; та за кредитним договором № СМ-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720,80грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814,13 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 114 046, 67 грн., суми пені за прострочення виконання зобов'язань- 517 860, 00 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 травня 2018 року - змінити та викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року в розмірі 714 112,06 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605,41 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 57 450, 65 грн., суми пені за прострочення виконання зобов'язань- 357 056,00 грн. ; та за кредитним договором № СМ-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720,80грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814,13 грн., суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 114 046, 67 грн., суми пені за прострочення виконання зобов'язань- 517 860, 00 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повну постанову складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко