Справа № 175/3909/19
Провадження № 2/175/1093/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Бойко О.М.

при секретарі судового засідання Філоненка О.О.,

з участю: представника відповідача - адвоката Кулик Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна компанія» про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ТОВ «Торгівельно-Транспортна компанія» про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2017 року між ним, ОСОБА_1 (позикодавцем) та Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна Компанія», (позичальник) - було укладено Договір позики за № б/н, згідно до умов якого він зобов`язався надати на умовах зазначеного Договору у власність відповідача суму грошових коштів в розмірі 2 600 000,00 (дві мільйони шістсот тисяч) гривень, а позичальник зобов`язався повернути суму позики у встановлений Договором строк.

За користування сумою позики Договором встановлено проценти в розмірі 12% за місяць фактичного користування (п.З Договору).

Окрім того, пунктом 9 Договору передбачено обов`язок Позичальника у випадку порушення строку повернення Позики, або її частини - сплатити Позикодавцю (Позивачу) пеню у розмірі 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, при цьому, зазначені штрафні санкції за умовами Договору починають нараховуватись з наступного дня після прострочення строку, встановленого п. 4 Договору щодо частини неповернутої суми та продовжують нараховуватись включно по день повернення заборгованості по позиці.

Додатковою угодою № 1 від 01 листопада 2018 року до Договору позики за № б/н від 25 липня 2017 року - сторони внесли зміни у п. 4 Договору та встановили, що строк повернення всієї суми позики з урахуванням процентів - не пізніше 10 грудня 2018 року.

Також зазначив, що він свої обов`язки щодо внесення суми позики на рахунок позичальника виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням про переказ суми грошових коштів в розмірі 2 600 000,00 /два мільйони шістсот тисяч/ гривень на поточний рахунок відповідача.

У свою чергу, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг у визначений договором строк, не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у сумі 17418254,80 гривень, що складається з:

- 2 600 000,00 гривень - сума основного боргу за позикою;

- 3 120 000,00 гривні - відсотки за користування сумою позики;

- 11 544 000,00 гривень - сума пені;

- 63 254,80 гривень - 3% річних;

- 91 000,00 гривень - індекс інфляції за період з 11.12.2018 року по 11.09.2019 року.

Крім того просить стягнути суму судових витрат, понесених при розгляді даної справи, яка складається зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження та відповідачу надано встановлений законом строк для подання відзиву на позовну заяву.

В установлений строк, представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечували проти пред`явленого позову та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти пред`явленого позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, посилалась на відсутність коштів у підприємства для повернення боргу, у зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиви на позові.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 25 липня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна Компанія», , було укладено Договір позики за № б/н, згідно до умов якого позивач зобов`язався надати на умовах зазначеного Договору у власність позичальника суму грошових коштів в розмірі 2 600 000,00 (дві мільйони шістсот тисяч) гривень, а позичальник (відповідач) зобов`язався повернути суму позики у встановлений Договором строк.

За користування сумою позики Договором встановлено проценти в розмірі 12% за місяць фактичного користування (п.3 Договору).

Окрім того, пунктом 9 Договору передбачено обов`язок Позичальника у випадку порушення строку повернення Позики, або її частини - сплатити Позикодавцю (Позивачу) пеню у розмірі 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, при цьому, зазначені штрафні санкції за умовами Договору починають нараховуватись з наступного дня після прострочення строку, встановленого п. 4 Договору щодо частини неповернутої суми та продовжують нараховуватись включно по день повернення заборгованості по позиці.

Додатковою угодою №1 від 01 листопада 2018 року до Договору позики за № б/н від 25 липня 2017 року - сторони внесли зміни у п. 4 Договору та встановили, що строк повернення всієї суми позики з урахуванням процентів - не пізніше 10 грудня 2018 року.

Позивач свої обов`язки щодо внесення суми позики на рахунок позичальника (відповідача) виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням про переказ суми грошових коштів в розмірі 2 600 000,00 /два мільйони шістсот тисяч/ гривень на поточний рахунок відповідача.

У свою чергу, як встановлено у судовому засіданні, у встановлений Договором позики від 25.07.2017 року строк, а саме: не пізніше 10 грудня 2018 року, зобов`язання з повернення суми позики з процентами за користування нею, відповідачем виконано не було, про що свідчить виписка з поточного рахунку позивача наявного в матеріалах справи.

Також встановлено, що 11 грудня 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено Вимогу про виконання вищезазначеного грошового зобов`язання, проте до даного часу зобов`язання позичальником не виконано, отримані за Договором позики від 25.07.2017 року грошові кошти у повному обсязі позикодавцю не повернуто.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

Крім того, згідно до приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставин справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум боргу, які складаються з урахуванням, суми основного боргу за позикою у розмірі 2 600 000,00 гривень; відсотки за користування сумою позики, у розмірі 3 120 000,00 гривні; 3% річних, у розмірі 63 254,80 гривень; індексу інфляції за період з 11.12.2018 року по 11.09.2019 року, у розмірі 91 000,00 гривень.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості а пенею, суд виходить з наступного.

Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 ЦК України).

Розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ЦК України).

На думку суду, в даному випадку сума пені, що порахована позивачем у розмірі 11 544 000 грн. 00 коп. є доволі значною у порівнянні із сумою заборгованості, тому керуючись правом, наданим ст. 551 ЦК України, суд вважає, що суму пені слід зменшити до розміру суми основного боргу, а саме 2 600 000,00 грн., що буде прийнятним в даному випадку.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним загальна сума судового збору за подачу позову у розмірі 9989,20 грн.

Що стосується понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача надано суду довідку-розрахунок наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 15.08.2019 року, а також платіжне доручення №1 від 30.10.2019 року, згідно яких розмір фактично понесених витрат позивача на правничу допомогу становить суму 40 000,00 грн., і саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна компанія» про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна Компанія» () - заборгованість за Договором позики за № б/н від 25.07.2017 року на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - у розмірі 8474254,80 гривень, що складається з:

- 2 600 000,00 гривень - сума основного боргу за позикою;

- 3 120 000,00 гривні - відсотки за користування сумою позики;

- 2 600 000,00 гривень - сума пені;

- 63 254,80 гривень - 3% річних;

- 91 000,00 гривень - індекс інфляції за період з 11.12.2018 року по 11.09.2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Транспортна Компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 9 989,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О.М. Бойко

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2019 року.