Номер провадження: 22-ц/813/591/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4

В обґрунтування заявлених позовних вимог він зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його дідусь ОСОБА_5 у зв'язку із чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка квартири під АДРЕСА_2 06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від його імені звернулась з заявою за №286 про прийняття спадщини ОСОБА_6, директор загальноосвітньої школи-інтернату №4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядження Одеського міськвиконкому за №1249р від 28.12.1996 року. 29.06.2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. йому (ОСОБА_3) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_2 у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно.

Вважаючи, що сама по собі відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не є перешкодою для визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.12.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності у порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4

Вважаючи рішення суду постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.12.2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30 січня 2000 року, запис №1373, у зв'язку із чим відкрилась спадщина.

До складу спадщини ввійшла 1/2 частина квартири під АДРЕСА_2 що належала на праві приватної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_8, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 травня 1996 року зареєстровано та записано в реєстрову книгу за НОМЕР_2, виданого на підставі розпорядження від 28 травня 1996 року за НОМЕР_3.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_5 квартира під АДРЕСА_2 складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_9, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 18 лютого 1978 року, запис №59, де батьками зазначені батько - ОСОБА_10, мати - ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_12, відповідно до архівної довідки від 16 вересня 2002 року за №1264, де батьками зазначені батько - ОСОБА_10, мати - ОСОБА_11.

07 липня 1972 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5, про що свідчить довідка Відділу реєстрації актів громадського стану управління юстиції в Одеській області від 18 квітня 2000 року за №3255/09-63. Тобто, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_2 (третя особа у справі) є сином останнього, та племінником ОСОБА_8.

29 жовтня 1996 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 про що свідчить договір дарування, посвідчений Десятою одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим №2-7402.

20 червня 1996 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 (відповідач у справі) прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_2 про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13 20 червня 1996 року, за реєстровим №8764.

ОСОБА_5 звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним та 18 грудня 1996 року Малиновським районним судом м.Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено, визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 20 червня 1996 року про дар 1/2 частини квартири під АДРЕСА_2

За своє життя ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження. Належну йому частину квартири АДРЕСА_2 заповідав онуку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дітей своїх: доньку - ОСОБА_14 та сина - ОСОБА_15 спадщини лишив, про що свідчить заповіт від 22 січня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за №419.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_17, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07 червня 1949 року, запис №815, де батьками зазначені батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_18.

12 травня 1953 року ОСОБА_17 уклала шлюб з ОСОБА_19 та змінила прізвище на «Саєнко», згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 від 12 травня 1953 року, запис № 456.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_15, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 05 листопада 1950 року, запис №3061, де батьками зазначені батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_18.

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_3 (позивач по справі), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 16 грудня 1993 року, запис №891, де батьками зазначені батько - ОСОБА_20, мати - ОСОБА_21.

Згідно з довідками Школи-інтернат №4 від 01 березня 2002 року за №75, №77, вбачається, що ОСОБА_3 навчається в школі-інтернат №4 та перебуває на повному державному забезпеченні.

Відповідно до листа Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 вересня 2001 року за №218 Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації повідомляє директора школи-інтернат №4 ОСОБА_6, що у ОСОБА_3 по батьківській лінії ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дідусь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше проживав в АДРЕСА_1 Бабуся по батьківській лінії - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_10. За відомостями працівників соціальної служби, дідусем на ім'я неповнолітнього онука залишено заповіт на 1/2 частину вищевказаної квартири. Інші родичі в квартирі протягом останніх п'яти років не проживали і за бабусею і дідусем не доглядали. На теперішній час в квартирі ніхто не проживає. Останнім часом з'явилися далекі родичі, що претендують на спадщину. В інтересах дитини Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернулась з проханням до директора школи-інтернат №4 ОСОБА_6 перевірити дані факти і вжити відповідні дії щодо прийняття спадщини від імені неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_3 звернулась з заявою за №286 про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_8 ОСОБА_22 ОСОБА_23, директор загальноосвітньої школи-інтернату №4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядження Одеського міськвиконкому за №1249р від 28 грудня 1996 року.

29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_2 у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 29 червня 2016 року.

Відповідно до спадкової справи №428/2000 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 07 липня 2000 року із заявою про прийняття спадщини зверталась ОСОБА_14 (дочка померлого), ОСОБА_15 (син померлого) надав до нотаріальної контори нотаріально завірену заяву про відмову від спадкового майна після батька на користь своєї сестри - ОСОБА_14. 06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_3 (онук померлого) звернулась з заявою за №286 про прийняття спадщини ОСОБА_6, директор загальноосвітньої школи-інтернату №4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядження Одеського міськвиконкому за №1249р від 28 грудня 1996 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно з довідкою КП «ЖКС «Черьомушки» від 18 серпня 2008 року за адресою АДРЕСА_1, постійно проживав та був зареєстрованим ОСОБА_5 з 16 серпня 1979 року по 18 лютого 2000 року.

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 18 серпня 2008 року вбачається, що у квартирі під АДРЕСА_2 зареєстрованим є ОСОБА_2 (основний) з 24 березня 2004 року, ОСОБА_5 (колишній власник) помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 28 листопада 2008 року за №12227-11/1160 станом на 09 грудня 2008 року та згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 26 січня 2017 року за №480968.72, що станом на 31 грудня 2012 року квартира під АДРЕСА_2 зареєстрована 1/2 частина за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13 20 червня 1996 року, за реєстровим №8764, який визнаний недійним 18 грудня 1996 року Малиновським районним судом м.Одеси, та 1/2 частина за ОСОБА_2, на підставі договору дарування, посвідченого Десятою Одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим №2-7402.

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим по справі правовідносинам, суд праивльно виходив з того, що до спадкових відносин підлягає застосування норми ЦК УРСР, оскільки вони виникли та припинили своє існування фактичним прийняттям спадщини позивачем. Таким чином, в частині визначення порядку спадкування та оформлення спадкових прав, підлягають застосуванню норми матеріального права, що були чинними на момент відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не замінено заповітом.

Згідно зі ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому, 29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_2 у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, а не у зв'язку з пропуском строку для звернення до нотаріальної контори.

Таким чином, у зв'язку зі смертю ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, відкрилась спадщина. На час смерті позивачу як спадкоємцю за заповітом виповнилося шість років. Саме на адміністрацію загальноосвітньої школи-інтернату №4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, був покладений обов'язок на звернення до нотаріальної контори.

Після досягнення повноліття позивач самостійно почав захищати свої спадкові права.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності для звернення до суду.

На сьогоднішній момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п.5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). За п.6 цього ж Пленуму незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне застосування норм матеріального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький