ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3103/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1068/19Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року (час ухвалення судового рішення, як і дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання з виплати матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 67 010,13 грн. інфляційних втрат та 3% річних за прострочення зобов'язання з виплати матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на невиконання відповідачем рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.10.2011 року, яким з відповідача на користь позивач стягнуто 64 980 грн. 74 коп. матеріальної та моральної шкоди, втраченого заробітку, а також витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 67 010,13 грн. інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення зобов'язання з виплати матеріальної та моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_3 та відмовити в задоволенні її позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки йдеться про виконання судового рішення. Окрім того, в апеляційній скарзі підкреслюється, що позивач звернулася до суду з пропуском строку давності, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на судову практику (постанови Великої Палати Верховного Суду у подібних відносинах), стверджує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильного застування судом приписів ст.625 ЦК України.

Стосовно застосування судом строків давності зроблене посилання на відмову відповідача отримувати повістки-виклики до суду та його належне повідомлення шляхом опублікування оголошення у засобах масової інформації.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Полтавського районного суду від 19.10.2011р. у справі №2-1100/2011р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ЗАТ «СК Український страховий альянс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3: 664,74 грн. матеріальної шкоди (витрат на лікування), 11 316,00 грн. втраченого заробітку, 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу, 50 000,00 грн. моральної шкоди, всього 64 980,74 грн. (а.с.3-5).

Вказане рішення набрало чинності та Полтавським районним судом видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС ВС Полтавського РУЮ від 23.12.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-01100/2011 (а.с.7).

З листа Полтавського РВ ДВС ГУ ТУЮ у Полтавській області від 05.08.2016р. за № 7259 вбачається, що у Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області на виконанні перебуває виконавче провадження № 30381625 з примусового виконання виконавчого листа № 2-01100 від 17.11.2011 року, виданого Полтавським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 64 980,74 грн.

Державним виконавцем 23.12.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку за вих. № 34987 направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома.

З метою належного виконання виконавчого документу державним виконавцем до реєструючих право власності установ направлено запити з метою перевірки майнового стану боржника.

Державним виконавцем 24.09.2012р. на адресу боржника направлено виклик з'явитися до відділу ДВС для вирішення питання щодо сплати боргу.

Державним виконавцем 13.11.2012р. та 02.04.2013р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно відповіді Полтавського ВРЕР за боржником зареєстрований транспортний засіб, який постановою державного виконавця від 04.07.2013 року оголошено у розшук.

Відповідно повідомлення ОАДБ при УМВС України в Полтавській області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно відповідей із Полтавського ВРЕР постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про розшук майна боржника внесена у відповідні автоматизовані обліки.

Відповідно довідки Щербанівської сільської ради боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Земельного паю на території сільської ради не виявлено. Іншою інформацією сільська рада не володіє.

Згідно відповіді відділу Держземагенства у Полтавському районі за боржником право власності на земельні ділянки не зареєстроване.

Державним виконавцем 03.04.2013 р. здійснено вихід за місцем проживання боржника з метою перевірки майнового стану, але перевірити майновий стан не мало можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: с. Розсошенці. АДРЕСА_1. На нерухоме майно боржника накладено арешт про що внесено відомості у відповідний реєстр.

Державним виконавцем 25.09.2014 року, 02.10.2014 року, 15.10.2014 року здійснено вихід за адресою: с. Розсошенці. АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника та проведення опису та арешту квартири, проте здійснити опис та арешт майна боржника не мало можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

20.10.2014 р. за вих. №20898 державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника до відділу ДВС, яку направлено до Полтавського РВ УМВС України для виконання.

24.03.2015 року за вих. №4526 державним виконавцем до Полтавського районного суду направлено подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

08.12.2015 за вих. №20263 державним виконавцем повторно до Полтавського ВР ДВС України направлено постанову про примусовий привід боржника.

08.12.2015 р. за вих. №20131 державним виконавцем боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення направлено вимогу з'явитися до відділу на 15.12.215 року. У матеріалах виконавчого провадження міститься відомості про отримання даної вимоги 11.12.2015 року. До відділу боржник не з'явився.

15.01.2016р.до відділу надійшов рапорт із Полтавського РВ УМВС України відповідно до якого виконати постанову державного виконавця про примусовий привід від 14.12.2015 року не має можливості, оскільки за адресою: с. Розсошенці. АДРЕСА_1 боржника виявлено не було.

19.01.2015 року до відділу надійшов рапорт із Полтавського РВ УМВС України відповідно до якого виконати постанову державного виконавця про примусовий привід від 20.10.2014 року не має можливості, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, місце знаходження даного громадянина не представлялось можливим.

Ухвалою Полтавського районного суду задоволено подання державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Згідно відповіді із ДПС України встановлено, що боржник працевлаштований у ТзОВ «Нова пошта».

03.03.2016 року за вих. № 672 державним виконавцем до ТОВ «Нова пошта» направлено запит з метою перевірити чи дійсно боржник працевлаштований на підприємстві. Відповідь на адресу відділу не надходила.

05.04.2016 року за вих. 1943/5 державним виконавцем повторно на адресу ТОВ «Нова пошта» направлено запит з метою перевірити чи дійсно боржник працевлаштований на підприємстві. У матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про отримання представником ТОВ «Нова пошта» запиту державного виконавця 13.04.2016 року. Відповідь на запит від ТОВ «Нова пошта» на адресу відділу не надходила.

11.04.2016р. за вих. № 2133 державним виконавцем повторно на адресу стягувача направлено вимогу з'явитися до відділу для вирішення питання про сплату боргу. На вимогу боржник не з'явився. (а.с.9-10)

На час подачі позову до суду відповідач рішення Полтавського районного суду від 19.10.2011рокуне виконав.

Постановляючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд виходить з такого.

Щодо застосування приписів ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

Предметом позову (матеріально-правова вимога) у цій справі є стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційний втрат у зв'язку з невиконанням судового рішення, яким з останнього стягнуто на користь позивача певні грошові суми у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, передбаченим ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу з побідними обставинами і правовідносинами (постанова від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18), сформулювала правовий висновок, згідно якого стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Оскільки у цій справі заявлена вимога про застосування наслідків прострочення грошового зобов'язання, що виникло з деліктних (не договірних) правовідносин, то суд першої інстанції правильно застосував норму матеріального права, яка регулює спірні правовідносини - ч.2 ст.625 ЦК України.

Щодо строків давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, і зазначила таке:

«Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції».

Таким чином, згідно наведеного правового висновку суд апеляційної інстанції вправі розглянути заяву відповідача про застосування строків давності у спорі за умови, що справа була розглянута судом першої інстанції без його участі внаслідок його неповідомлення про час і місце розгляду справи.

Заочний розгляд справи у суді відповідно до статті 224 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, проводиться за відсутності належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи відповідача.

У цій справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки дані про належне повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду в матеріалах справи відсутні.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний звертає увагу на те, що у матеріалах справи є лист Щербанівської сільської ради, в якому вказане зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 (а.с.25), поштові конверти, адресовані судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання (а.с.32,42), а не через відсутність відповідача за місцем проживання.

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач, місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються у суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

За таких обставин опублікування у пресі оголошення про виклик відповідача, місце проживання якого було відоме суду, не можна вважати його належним повідомленням про час і місце розгляду справи у розумінні положень ст.74 ЦПК України (а.с.46).

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за можливе та необхідне розглянути заяву ОСОБА_2 про застосування строків давності (а.с.65).

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз норм даної глави у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Позивач звернулася з вимогою про стягненням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання за рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 року в розмірі 67 010,13 грн..

Враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом 29.08.2016 року, строк позовної давності згідно статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, тому задоволенню підлягають вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих з 29.08.2013 року по дату звернення до суду з позовом - 28 серпня 2016 року.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Таким чином, 3% річних за період з 29.08.2013 року по 28.08.2016 року складає:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуРозмір річних відсотківСума 3%
29.08.201331.12.80,743,00%669,44
01.01.201421.12.80,743,00%1949,42
01.01.201531.12.80,743,00%1949,42
01.01.201628.08.80,743,00%1287,15
Всього: 5855,43

Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Таким чином, інфляційні втрати за період з 05.05.2013 року по 19.07.2017 року складають:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуІндекс інфляціїЗагальний відсоток інфляційних втратІнфляційні витрати
29.08.201331.12.80,74Сер. 2013 року 99,3 Вер. 2013 року - 100,0 Жов. 2013 року - 100,4 Лис. 2013 року 100,2 Груд. 2013 року - 100,51,00%0
01.01.201421.12.80,74Січ. 2014 року - 100,2 Лют. 2014 року - 100,6 Бер. 2014 року - 102,2 Квіт. 2014 року - 103,3 Трав. 2014 року - 103,8 Чер. 2013 року - 101,0 Лип. 2014 року - 100,4 Сер. 2014 року 100,8 Вер. 2014 року - 102,9 Жов. 2014 року - 102,4 Лист. 2014 року 101,9 Груд. 2014 року - 103,01,25%16245,19
01.01.201531.12.80,74Січ. 2015 року - 103,1 Лют. 2015 року - 105,3 Бер. 2015 року - 110,8 Квіт. 2015 року - 114,0 Трав. 2015 року - 102,2 Черв. 2015 року - 100,4 Лип. 2015 року - 99,0 Серп. 2015 року 99,2 Вер. 2015 року - 102, Жов. 2015 року - 98,7 Лист. 2015 року 102,0 Груд. 2015 року - 100,7 1,43%27941,72
01.01.201628.08.80,74Січ. 2016 року - 100,9 Лютий 2016 року - 99,6 Бер. 2016 року - 101,0 Квіт. 2016 року - 103,5 Трав. 2016 року - 100,1 Чер. 2016 року - 99,8 Лип. 2016 року - 99,9 Серп. 2016 року 99,7 1,05%3239,04
Всього: 47425,95

З огляду на наведені розрахунки та встановлені факти рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутої суми шляхом її зменшення її з 67 010,13 грн. до 47 425,95 + 5 855,43 = 53 281,38 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тобто, з урахуванням проценту задоволених позовних вимог - 79,5%, з відповідача на користь держави слід стягнути 670,10 х 79,5% = 532,73 грн. судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року змінити - зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 67 010,13 грн. до 53 281,38 грн. індексу інфляції та 3% річних за прострочення зобов'язання з виплати матеріальної та моральної шкоди.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Держави, з 670,10 грн. до 532,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2019 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов