КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15 травня 2019 року у складі судді Скрипки О.І.,

у справі за заявою Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», генерального директора Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім.О.Довженка» Янчука Олександра Спиридоновича, заступника генерального директора з питань розвитку Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О. Довженка» Соколовського Івана Андрійовича, тимчасово виконуючого обов`язку начальника відділу кадрової роботи Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» Кубицької Галини Федорівни, головного інженера Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О. Довженка» ОСОБА_3, помічника генерального директора з питань безпеки Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» Тисячного Олексія Борисовича, заступника генерального директора з загальних питань та безпеки Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім.О.Довженка» Зеленюка Вячеслава Володимировича, касира центральної бухгалтерії Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, майнової, моральної шкоди, зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» (надалі - ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка»), генерального директора ДП «Національної кіностудії художніх фільмів ім.О.Довженка» Янчука О.С., заступника генерального директора з питань розвитку ДП «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О. Довженка» Соколовського І.А., тимчасово виконуючого обов`язку начальника відділу кадрової роботи Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» Кубицької Г.Ф., головного інженера Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О. Довженка» ОСОБА_3, помічника генерального директора з питань безпеки ДП «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» Тисячного О.Б., заступника генерального директора з загальних питань та безпеки ДП «Національної кіностудії художніх фільмів ім.О.Довженка» Зеленюка В.В. , касира центральної бухгалтерії Державного підприємства «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, майнової, моральної шкоди, зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано наказ № 205-к від 10 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» з 10 листопада 2015 року. Стягнуто з ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, у сумі 122 600 грн., 20 000 грн. моральної шкоди та 1 158 грн. 75 коп. понесених судових витрат - витрати на правову допомогу.

У серпні 2017 року ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» звернулося у суд із заявою про перегляд рішення районного суду за нововиявленими обставинами з підстав того, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі скасованого ВССУ рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року заяву ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на момент слухання справи по суті та винесення рішення Деснянським районним судом м. Києва від 26 липня 2017 року представник ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» не був присутнім, а на момент слухання справи в суді апеляційної інстанції та винесення постанови від 12 лютого 2018 року заявнику вже було відомо, що 02 серпня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року.

Крім того скаржник зазначає, що при поданні касаційної скарги на рішення апеляційного суду заявник також не посилався на нововиявлені обставини, які він тепер вважає суттєвими та не надав доказів які б вплинули на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року.

Посилаючись на зазначене та те, що перше та друге звільнення були з різних обставин і не мають жодного відношення одне до одного так як це були різні справи, оскільки перше звільнення було на підставі того, що позивач нібито не виконує свої обов`язки, при тому, що вона не вказувала основну причину свого першого звільнення так я боялася фізичної розправи, а друге, як і перше, звільнення взагалі безпідставне про що було доказано та підтверджено постановами в апеляційному суді м. Києва від 12 лютого 2018 року та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, представників ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка», які просили апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - відмовлено.

Проте рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року скасовано й постановлено по справі нове рішення, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» з 08 квітня 2015 року й стягнуто з державного підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2015 року по 02 листопада 2015 року в розмірі 38668 грн. 25 коп. та моральну шкоду, в розмірі 3000 грн., а всього 41809 грн. 25 коп. (а.с.18-21 т.1).

Встановлено, що на виконання рішення суду апеляційної інстанції, наказом №202 К від 05 листопада 2015 року генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» ОСОБА_1 поновлено на роботі й наказом № 205-К від 10 листопада 2015 року звільнено з роботи 10 листопада 2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано наказ № 205-к від 10 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» з 10 листопада 2015 року; стягнуто з відповідача ДП «Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 122 600 грн., 20 000 грн. моральної шкоди, та 1 158 грн. 75 коп. понесені судові витрати - витрати на правову допомогу; стягнуто з відповідача ДП Національної кіностудії художніх фільмів ім. О. Довженка» на користь держави судовий збір в сумі 1 461 грн. 60 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.12-17 т.1).

Постановою апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року вказане рішення залишено без змін.

Встановлено, що обґрунтовуючи рішення від 26 липня 2017 року, про перегляд якого клопоче заявник, суд посилався на те, що рішенням апеляційного суду м.Києва від 02 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» з 08 квітня 2015 року, однак, в подальшому її було звільнено, що стало підставою для звернення до суду з новим даним позовом.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року вказане рішення залишено без змін.

В той же час, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 серпня 2017 року, яке було ухвалено після вирішення 26 липня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва даної справи, скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 08 квітня 2015 року й залишено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року про відмову у позові, без змін (а.с.5-11 т.1).

Задовольняючи заяву, районний суд виходив з того, що на час ухвалення рішення суду від 26 липня 2017 року, обставина скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 серпня 2017 року рішення суду апеляційної інстанції від 02 листопада 2015 року та, відповідно, відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 , ще не відбулася і не була відома суду першої інстанції, а тому є нововиявленою, на що звернуто також увагу апеляційним судом м. Києва та Верховним Судом при розгляді апеляційної та касаційної скарг на вказане рішення.

Такі висновки суду колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Районний суд, розглядаючи спір, з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4, пунктом 1 роз`яснено, що передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Як убачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги про те, що хоча на момент слухання справи по суті та винесення рішення Деснянським районним судом м. Києва від 26 липня 2017 року представник ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» не був присутнім, проте на момент слухання справи в суді апеляційної інстанції та винесення постанови від 12 лютого 2018 року заявнику вже було відомо, що 02 серпня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року, колегія суддів визнає такими, що не вказують на відсутність правових підстав до визнання заявленої обставини як нововиявленої.

Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року убачається, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» з 08 квітня 2015 року, проте в подальшому її було звільнено, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Отже, підставою до поновлення ОСОБА_1 на роботі слугувало судове рішення, яке у подальшому було скасовано судом касаційної інстанції й залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються змістом долучених до справи судових рішень (а.с.8-24 т.1, а.с.214-238 т.2).

Встановлено, що на момент ухвалення Деснянським районним судом м. Києва рішення від 26 липня 2017 року державному підприємству не було та не могло бути відомо про винесення 02 серпня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ухвали про скасування рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Враховуючи, що висновки скасованого рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року мали преюдиційне значення під час розгляду справи та ухвалення рішення районного суду від 26 липня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду щодо наявності правових підстав до скасування рішення суду першої інстанції від 26 липня 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що під час апеляційного та касаційного перегляду даної справи, у постанові апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, зазначено, що скасування судового рішення, яке було підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, а є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відносно обізнаності заявника на стадії перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядках щодо наявності ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 серпня 2017 року, колегія суддів визнає такими, що не вказують на таку обізнаність під час розгляду справи районним судом та ухвалення рішення від 26 липня 2017 року, а отже, не спростовують висновків районного суду в частині віднесення цієї обставини до нововиявленої.

Посилання апеляційної скарги на те, що перше та друге звільнення були з різних обставин і не мають жодного відношення одне до одного так як це були різні справи, оскільки перше звільнення було на підставі того, що позивач нібито не виконує свої обов`язки, при тому, що вона не вказувала основну причину свого першого звільнення так я боялася фізичної розправи, а друге, як і перше, звільнення взагалі безпідставне про що було доказано та підтверджено постановами в Апеляційному суді м. Києва від 12 лютого 2018 року та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року, колегія суддів визнає необґрунтованими.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 була поновлена на роботі наказом №202 К від 05 листопада 2015 року генерального директора державного підприємства на раніше займаній посаді з 08 квітня 2015 року на підставі рішення апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року.

Отже, перше та друге звільнення дуже тісно пов`язані між собою, оскільки вдруге ОСОБА_1 була поновлена на роботі на підставі рішення суду, яке у подальшому визнано незаконним.

Таким чином, оскільки відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 серпня 2017 року по справі № 761/13179/15-й ОСОБА_1 є звільненою з займаної посади з 08 квітня 2015 року, підстави для задоволення позову та її поновлення на робочому місці з 10 листопада 2015 року відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: