ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/2718215/16-ц

провадження № 61-24974 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчук М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко Інна Петрівна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Зайцева Михайла Михайловича, який діє на підставі довіреності в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року в складі судді Ластовки Н. Д. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року в складі колегії суддів Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Доценко І. П. про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса від 02 вересня 2016 року про повернення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - автомобіля марки Volkswagen, марки Polo Sedan, шасі НОМЕР_3 , 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору (далі - автомобіль), загальною вартістю 166 218,87 грн, що був переданий в користування ОСОБА_1 на підставі договору про фінансовий лізинг № 00004383 від 07 лютого 2012 року.

Позов обґрунтований тим, що 18 грудня 2013 року згідно з Актом прийому-передачі об`єкта лізингу позивач став новим лізингоодержувачем за Договором про фінансовий лізинг № 00004383 від 07 лютого 2012 року.

02 вересня 2016 року ПН КМНО Доценко І. П. вчинено виконавчий напис про повернення автомобіля на користь лізингодавця ТОВ «Порше Лізинг Україна» в зв`язку з несплатою лізингових платежів за період із 16 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року в розмірі 11 264,63 грн.

15 листопада 2016 року Івано-Франківським ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій № 52203360 Красногвардійському ВДВС м. Дніпропетровська.

28 листопада 2016 року державним виконавцем Красногвардійського ВДВС м. Дніпропетровська винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

ОСОБА_1 посилається на те, що в період з 16 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року заборгованості в нього не було, тому вважає виконавчий напис незаконним і таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вимога про заборгованість ним не була отримана.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року позовні вимоги до ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено.

Суд визнав виконавчий напис ПН КМНО Доценко І. П. від 02 вересня 2016 року про повернення ОСОБА_1 на користь лізингодавця ТОВ «Порше лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - автомобіля, загальною вартістю 166 218,87 грн, який був переданий в користування на підставі договору про фінансовий лізинг № 00004383 від 07 лютого 2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 1287 таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І. П. суд відмовив.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» відхилено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на погашення неіснуючої заборгованості. Крім того, вимога-повідомлення про погашення заборгованості ОСОБА_1 не була отримана та повернулася відправнику «за закінченням терміну зберігання».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрите касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» вчинило всі можливі та передбачені законом та договором дії щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про сплату заборгованості, відмову від договору та повернення об`єкту лізингу. Крім того, відмова від договору лізингу була вчинена ТОВ «Порше Лізинг Україна» в зв`язку з наявністю заборгованості, а тому лізингодавець має право повернути власне майно навіть після погашення заборгованості лізингоодержувачем.

Рішення суду першої інстанції та апеляційного суду в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І. П. не оскаржується, а тому в касаційному порядку в цій частині не переглядається.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу позивач у встановлений судом строк не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 лютого 2012 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та ДП Корпорація Глобал АВС (лізингоодержувач) укладений Договір про фінансовий лізинг № 00004383, згідно з умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало об`єкт лізингу - автомобіль, та передало його ДП «Корпорація Глобал АВС» в оплатне користування з правом викупу.

18 листопада 2013 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Порше лізинг Україна» укладена угода про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг № 00004383, згідно з якою всі права та обов`язки лізингоодержувача за договором про фінансовий лізинг № 00004383 від 07 лютого 2012 року перейшли до позивача.

20 листопада 2015 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" на адресу позивача надіслана вимога від 16 листопада 2015 року про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Указаною вимогою відповідач повідомляв, що прострочення позивачем виконання зобов`язання настало 16 жовтня 2015 року; розмір заборгованості становить 11 264,63 грн, з яких 8 736,22 грн несплачені лізингові платежі, 613,21 грн штрафні санкції, 1 915,2 грн витрати, понесені лізингодавцем з метою повернення простроченої заборгованості лізингоодержувача; вимагалось сплатити заборгованість протягом трьох днів з дня одержання вимоги. Крім того, повідомлялось про відмову ТОВ "Порше Лізинг Україна" від договору про фінансовий лізинг № 00004383 від 07 лютого 2012 року та вимогу повернути автомобіль впродовж десяти робочих днів з дня доставки цього повідомлення. У випадку несплати заборгованості та/або неповернення об`єкту лізингу протягом строків, зазначених вище, ТОВ "Порше Лізинг Україна" повідомило про стягнення/витребування простроченої заборгованості та об`єкту лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом звернення до суду.

Вказана вимога не була одержана позивачем і повернута відправнику в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

У подальшому ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І. П. із заявою про вчинення виконавчого напису.

02 вересня 2016 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 1287, про повернення позивачем на користь відповідача об`єкта лізингу - автомобіля, в зв`язку з несплатою лізингових платежів за період із 16 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року в розмірі 11 264,63 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон № 1255-IV) визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і Законом № 1255-IV.

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону № 1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема,

звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону № 1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону № 1255-IV передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1255-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон № 1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону № 1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року справа № 320/8269/15-ц.

З огляду на викладене висновки судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог до ТОВ «Порше Лізинг Україна» є законними і обґрунтованими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Зайцева Михайла Михайловича, який діє на підставі довіреності в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко Інни Петрівни від 02 вересня 2016 року таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук