ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/16212/16-ц

провадження № 22-ц/818/4557/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України, головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області,

третя особа - відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державної Казначейської служби України, головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкодиза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Штих Т.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 15 липня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державної Казначейської служби України, головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа відділ Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вина відповідачів встановлена постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року, залишеною без змін рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, якими їх дії визнано протиправними. Неправомірні дії відповідачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 стали причиною матеріальної шкоди та фізичних, душевних і психічних страждань позивача, що підтверджено належними і достатніми доказами. Проте судом першої інстанції не надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам в обґрунтування розрахунку матеріальної та моральної шкоди, спричиненої відповідачами, та не наведено мотивів їх відхилення. Позивач вважає, що наявні підстави для задоволення його позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду позивачем суду не наданодоказів про збитки, яких він зазнав, що пов`язані з визнанням дій відповідачів протиправними. Також не надано доказів на підтвердження вини відповідачів у завданні шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів, та завданням позивачеві майнової та моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, яка була залишена без змін апеляційною інстанцією визнано протиправними дії державного кадастрового реєстратора - начальника відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області ОСОБА_2 з ненадання ОСОБА_1 відомостей з Державного земельного кадастру, оформлені повідомленнями від 28.04.2015 року та дії державного кадастрового реєстратора - виконуючого обов`язки начальника відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області ОСОБА_3 з ненадання ОСОБА_1 відомостей з Державного земельного кадастру, оформлені повідомленнями від 12.06.2015 року, зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області внести до Державного земельного кадастру відомості про належну йому земельну ділянку за кадастровим номером :24:000:0059.

30 березня 2016 року вказане рішення суду було виконано.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 33 роки він є користувачем, а з 09.04.1998 року - власником земельної ділянки, розташованої в СТ «Зелена гірка » ( ділянка НОМЕР_1) на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, право власності на яку посвідчено Державним актом серії ХР№ 10-38-069508 на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №1394. 13.04.2010 земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :24:000:0059. Позивач неодноразово звертаючись до посадових осіб, а саме: ОСОБА_2 - начальника відділу Держгеокадастра у Дергачівському районі Харківської області та ОСОБА_3 - державного кадастрового реєстратора, в.о. начальника відділу Держгеокадастра у Дергачівському районі Харківської області із заявами про отримання витягу з Державного земельного кадастру на належну йому земельну ділянку, інформації не отримав. Відмовляючи позивачу у наданні витягу з ДЗК про належну йому земельну ділянку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми протиправними діями заподіяли позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у понесених затратах вартості лікування, у душевних і фізичних стражданнях. Внаслідок чого в житті позивача відбулися негативні зміни. Оскільки він є людиною похилого віку, ветераном праці, за що має Урядові нагороди, інвалідом війни 1 групи, отримавши поранення в голову під час бойових дій, переніс два інфаркта міокарда. Зазначені обставини порушили душевний спокій та ще більше погіршили стан здоров`я. Остаточно уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 10 003,37 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать про те, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, яка була залишена без змін апеляційною інстанцією визнано протиправними дії державного кадастрового реєстратора - начальника відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області ОСОБА_2 з ненадання ОСОБА_1 відомостей з Державного земельного кадастру, оформлені повідомленнями від 28.04.2015 року та дії державного кадастрового реєстратора - виконуючого обов`язки начальника відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області ОСОБА_3 з ненадання ОСОБА_1 відомостей з Державного земельного кадастру, оформлені повідомленнями від 12.06.2015 року, зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області внести до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку площею 0,057 га за кадастровим номером :24:000:0059, розташовану в садовому товаристві "Зелена гірка" ( ділянка НОМЕР_1) та території Малоданилівської селищної ради Днргачівського району Харківської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії ХР № 10-38-069508 на право приватної власності на землю, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1394.

30 березня 2016 року вказане рішення суду було виконано.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належних і допустимих доказів спричинення майнової та моральної шкоди позивачеві саме внаслідок неправомірних дій відповідачів позивач суду не надав.

Із наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ВВВ 1 групи. Багато років хворіє на ряд захворювань. При цьому з наданої медичної документації не вбачається, що стан позивача є наслідком неправомірних дій відповідачів, а необхідність лікування виникло за їх вини.

Крім того відсутні докази завдання позивачу моральних страждань внаслідок відмови у внесенні відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру та відмови у наданні йому витягу про належну земельну ділянку.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук