Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 761/22556/18

провадження № 61-3513св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Таргоній Д. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування комунального майна.

Позовна заява мотивована тим, що прокурором встановлено факт незаконного вибуття майна - квартири АДРЕСА_1 з комунальної власності поза волею власника в особі Київської міської ради, якою не вживалися заходи, спрямовані на його повернення територіальній громаді міста, що відповідно до статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» стало підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року у складі судді Фролова І. В. позовну заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Київською місцевою прокуратурою № 10 не усунуто недоліки позовної заяви у відповідності до ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року, а саме: не підтверджено наявність підстав для представництва в інтересах держави в особі Київської міської ради. Суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не містить жодних доказів на підтвердження підстав вважати, що Київська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює заходи, спрямовані на захист законних інтересів держави щодо повернення територіальній громаді міста спірного майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 рокускасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки ним не надано належної оцінки фактам того, що Київською міською радою як органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, та розпорядником майна територіальної громади міста Києва не вжито заходів реагування, спрямованих на повернення у власність спірного майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Вважає, що самого лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо, прокурор має надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону. Зазначає, що прокурором також не надано доказів попереднього повідомлення Київської міської ради про майбутнє звернення до суду. На думку ОСОБА_1 , викладене свідчить про відсутність законних підстав для представництва інтересів держави і подання позову особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Київська місцева прокуратура № 10 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, такою, що прийнята з додержанням норм процесуального права та з урахуванням всіх обставин, що мають значення, а тому підстав для її скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За змістом частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 263 ЦПК України, а касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом апеляційної інстанції встановлено, що15 червня 2018 року заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 10 подано до Шевченківського районного суду міста Києва позовну заяву в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування комунального майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року дану позовну заяву залишено без руху, оскільки така не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, зокрема, не містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.Позивачеві надано строк для обґрунтування звернення прокурора до суду із цим позовом в інтересах держави у відповідності до вимог частини четвертої статті 56 ЦПК України.

27 липня 2018 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав заяву, в якій виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, та уточнив підстави для представництва прокурором інтересів держави, однак ухвалоюШевченківського районного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 2 Закону України«Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених Законом.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії»).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною четвертою статті 23 Закону України«Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України. Так, згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

На виконання вимог частини четвертої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором у позовній заяві та в уточненій заяві зазначено, що органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва, проте остання неналежним чином здійснює захист інтересів держави. З дати вибуття майна з комунальної власності сплинуло майже 2 роки, однак Київська міська рада, яка зобов`язана управляти комунальним майном належним чином, зазначений факт не виявила, заходів реагування, спрямованих на повернення у власність територіальної громади міста спірного майна, не вжила та правом на судовий захист не скористалась. Також прокурором обґрунтовано, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави. Спірне майно вибуло з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись ним, чим завдається шкода державі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Перевіривши доводи апеляційної скарги та врахувавши вищезазначені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання позовної заяви заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 неподаною та повернення її позивачеві відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України, у зв`язку з чим правильно скасував ухвалу суду першої інстанції та направив справу для продовження розгляду.

Прокурор у позовній заяві навів підставу для здійснення ним представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів та необхідність їх захисту, а також зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Лише невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України, що не було враховано судом першої інстанції.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, не є підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, у даному випадку повноважень Київської міської ради, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги спрямовані на зміну оцінки обставин справи і висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають; такі доводи не свідчать про неправильне застосування судом норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки така прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко