Ухвала

Іменем України

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 756/5481/15-ц

провадження № 61-3989ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року у складі судді Немировської О. В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Не погоджуючись із ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 повторно оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

У січні 2016 року ОСОБА_4 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року відхилено, залишено без змін оскаржену ухвалу апеляційного суду.

У липні 2016 року ОСОБА_4 вчетверте оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

У серпні 2016 року ОСОБА_4 знову оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 вшосте подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті зустрічного позову до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 053, 41 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

У вересні 2016 року ОСОБА_4 всьоме оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року відмовлено на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року відхилено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 ввосьме подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

У жовтні 2017 ОСОБА_4 вдев'яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 2 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

У березні 2018 року ОСОБА_4 вдесяте оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

У травні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій просив скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Постановою Верховного суду від 27 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року без змін.

У лютому 2019 року ОСОБА_4 одинадцятий раз оскаржив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку 20 лютого 2019 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для сплати судового збору. На виконання ухвали Верховного Суду від 07 березня 2019 року особою, яка подала касаційну скаргу, усунено вказані недоліки.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, суд зробив помилковий висновок про наявність ухвал щодо зазначеного предмету оскарження, оскільки апеляційний суд м. Києва не постановлював ухвалу з цього приводу. Зазначав, що такі дії суду суперечать принципам законності, незалежності та неупередженості. Вважав, що суд обмежив його право на судовий захист та відновлення порушеного права, навмисно повертаючи апеляційну скаргу через складність справи або власні суб'єктивні переконання.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкриття апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, та обґрунтовано вважав, що заявник неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, за наслідками подання яких йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою зазначеної особи на одне й те ж судове рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель