РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4957/19

Провадження № 2-о/643/312/19

02.04.2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Жуковської К.В., представника заявника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, заінтересована особа Московський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, 29.03.2019 року звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 28.12.2018 року у м. Ровеньки Луганської області та був зареєстрований на момент смерті за адресою: Луганська область, м. Ровеньки, с. Дзержинський, вул. Политова, буд. 11, кв. 2.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4, який помер 28.12.2018 року у м. Ровеньки Луганської області. З приводу факту смерті незаконно утвореними органами були видані лікарське свідоцтво про смерть від 29.12.2018 року, довідка про причину смерті від 29.12.2018 року та свідоцтво про смерть від 04.01.2019 року. Заявник не має можливості надати до органів ДРАЦС України документи, передбачені законодавством України, які необхідні для отримання свідоцтва про смерть. Факт смерті підтверджується вказаними вище документами, а також фотокартками, які підтверджують факт захоронення. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть державного зразка.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено на 29.03.2019 року на 16 годин 30 хвилин.

Ухвалою суду від 29.03.2019 року розгляд справи відкладений на 01.04.2019 року.

В судовому засіданні 01.04.2019 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 подану заяву та викладені в ній доводи підтримав в повному обсязі. Пояснив, що заявник знаходиться на тимчасово окупованій території України і не має можливості, в тому числі з фінансових причин, прибути в судове засідання в м. Харків. Зазначив, що крім ОСОБА_5, йому не відомо про інших осіб, зокрема родичів заявника, яких можливо викликати для допиту в якості свідків.

Представник заінтересованої особи - Московського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в судове засідання не з'явився.

ОСОБА_5, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, показав, що надає мешканцям тимчасово окупованих територій допомогу у захисті їх прав в судових та інших органах України, співпрацюючи з вказаних питань з адвокатами. Для цього він утримує офіс на тимчасово окупованих територіях, де також працює співробітник, який займається збором документів для отримання пенсій. ОСОБА_5 надавав заявнику та її померлому чоловіку ОСОБА_4 допомогу в поновленні виплати пенсії та отриманні заборгованості з її виплати. У зв`язку з наведеним він приблизно два роки тому познайомився із ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявником він продовжує спілкуватись в даний час. Йому достовірно відомо про факт смерті ОСОБА_4 Також свідок показав, що м. Ровеньки є невеликим містом, в якому мешканці знають один одного, та про смерть ОСОБА_4 він отримував інформацію від багатьох осіб, в тому числі від заявника.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до даних копії паспорту ОСОБА_1 серії ЕМ861873, виданого 15.03.2001 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 12.08.1988 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. В графі Сімейний стан міститься запис про реєстрацію 13.06.1981 року Відділом РАЦС м. Ровеньки Луганської області шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до даних копії паспорту ОСОБА_4 серії ЕМ861875, виданого 15.03.2001 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.08.1988 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. В графі Сімейний стан міститься запис про реєстрацію 13.06.1981 року Відділом РАЦС м. Ровеньки Луганської області шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

На підтвердження факту смерті ОСОБА_4 заявником надано суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії І-ВВ № 074366, копію лікарського свідоцтва про смерть № 357 від 29.12.2018 року, копію довідки № 6 від 04.01.2019 року, виданих незаконно утвореними органами так званої Луганської народної республіки, копію фотокарток з місця поховання.

З вказаних документів вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 28.12.2018 року в м. Ровеньки, с. Дзержинський Луганської області, причина смерті ішемічна хвороба серця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У зв'язку з тим, що смерть ОСОБА_4 настала на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Оцінюючи надані заявником докази, в тому числі видані незаконно утвореними органами так званої ЛНР, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом частини першої статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Частиною першою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким врегульовано особливості статусу тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно ч. 2 ст. 9 вказаної Закону, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду відповідної категорії справ.

Крім того, суд враховує, що згідно положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вказане завдання превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, завдання забезпечення справедливості цивільного судочинства та гарантування прав і свобод осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а також оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку щодо доведеності факту смерті ОСОБА_4 та наявності підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 76-80, 89, 90, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13, оф. 205), який діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; адреса реєстрації місця проживання як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який помер 28.12.2018 року у м. Ровеньки Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 02.04.2019 року.

Суддя Д.А. Крівцов