Справа №473/2019/19
Провадження № 22ц/812/1840/19 Головуючий у 1-й інстанції Лузан Л.В.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 листопада 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л.В. в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області о 15 годині 23 хвилині із складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

13 травня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з нього відповідно до судового наказу від 31 серпня 2018 року у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, шляхом їх зменшення до 1/6 частини щомісячно, посилаючись на те, що при видачі судового наказу не було враховано той факт, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку та на утримання відповідача як дружини до досягнення донькою трирічного віку в розмірі 1/12 частини, та має на утриманні мати похилого віку.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти зменшення розміру аліментів, та пояснила, що розмір стягнутих аліментів не є занадто високим для позивача, а розмір усіх стягнень не перевищує 70% його доходу. Крім цього, відсутні підстави для перегляду стягнутих за судовим наказом аліментів, так як матеріальний і сімейний стан позивача не змінився.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом, виданим 31 серпня 2018 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Судовий наказ як виконавчий документ відкликано з виконання.

Суд мотивував своє рішення тим, що при видачі судового наказу, внаслідок специфіки наказного провадження, не було враховано наявність у позивача інших утриманців, на утримання яких з нього стягнуті аліменти, що є безперечною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягнуті на утримання доньки сторін.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 ..

На її думку суд першої інстанції не врахував той факт, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів не змінився з моменту видачі судового наказу до подачі ним позову про зменшення розміру аліментів, а загальний розмір відрахувань від його доходів відповідає положенням статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та заперечував проти її задоволення.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 4 листопада 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом, виданим 31 серпня 2018 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 22 серпня 2018 року і до її повноліття (а.с.3).

У самій заяві про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5 та доданих до неї документів в порядку наказного провадження, мати дитини ОСОБА_1 не зазначила про наявність у батька дитини інших утриманців, на утримання яких ним сплачуються аліменти. А у змісті виданого судового наказу сторони повідомлені судом про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті не розглядається (а.с.3).

Отже, процесуальним законодавством врегульовано скорочений порядок розгляду вимог про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, шляхом видачі особливої форми судового рішення судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України)

В такому разі обставини щодо матеріального і сімейного стану сторін судом не встановлюються, і обґрунтованість заявлених вимог стягувачем не перевіряється, внаслідок чого право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів без застосування процедури скасування судового наказу за його же заявою (пункт 7 статті 170 ЦПК України).

Відтак, твердження відповідача ОСОБА_1 про безпідставність розгляду позовних вимог ОСОБА_2 , з огляду на те, що матеріальний і сімейний стан його як платника аліментів не змінився з моменту видачі судового наказу до подачі ним позову, є неспроможними, а висновки суду першої інстанції за цими обставинами є такими, що відповідають діючому процесуальному і сімейному законодавству.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач ОСОБА_2 посилався на наявність у нього зобов`язань з утримання двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу та відповідача як дружини за останнім шлюбом до досягнення спільною дитиною трьох років, а також матері похилого віку, а тому просив зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього на утримання доньки за судовим наказом.

При вирішенні справи у порядку позовного провадження встановлено, що позивач ОСОБА_2 є платником аліментів на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (а.с.8, 21-22), а також відповідача ОСОБА_1 у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку до досягнення донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а.с.6, 24).

Тому стягнення з платника ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку призвело до збільшення загальної суми відрахувань, зміни його матеріального становища, а тому при їх стягненні повинні були враховані обставини, передбачені статтею 182 СК України щодо наявності у нього інших утриманців.

Установивши такі обставини справи, які у випадку розгляду справи про стягнення аліментів на утримання доньки у порядку позовного провадження, призвели б до підтвердження факту зміни матеріального становища платника аліментів у зв`язку з відкриттям виконавчих проваджень про стягнення з нього аліментів на утримання синів та дружини, та врахувавши матеріальні потреби на утримання всіх дітей позивача, які є рівними, з огляду на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку кожної дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягнуті в порядку наказного провадження.

Таке зменшення призвело до відповідності і співрозмірності розміру аліментів, які стягуються на утримання усіх дітей позивача, які з урахуванням аліментів на утримання дружини, приведені до відповідності загального розміру відрахувань за кількома виконавчими документами у відповідності до норм виконавчого законодавства у випадку відсутності заборгованості.

При цьому посилання відповідача на застереження, викладене у частині 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не поширення обмеження на відрахування із заробітної плати (у розмірі 50%) у разі відбування боржником покарання у вигляді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей (до 70%), не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки: по-перше, з боржника, крім аліментів на дітей, стягуються аліменти на утримання відповідача, а по-друге, позивач як боржник не відбуває покарання.

За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів і задоволення позову, навівши, при цьому переконливі аргументи при мотивуванні своїх висновків, та не взяв до уваги обставини щодо наявності у позивача матері похилого віку.

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова