Справа № 541/945/19
Номер провадження 2/541/672/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 жовтня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Пащенко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання недійним наказу Головного управління Дежгеокадастру у Полтавській області та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-

установив:

02 травня 2019 року до суду з вищевказаною позовною заявою звернувся ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог вказав, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №792-СГ від 04.02.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер :00:006:0214 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів. 01.03.2019 державним реєстратором зареєстроване право власності позивача на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На початку квітня 2019 позивач оглянув земельну ділянку в натурі і виявив, що вона майже повністю покрита болотом і очеретом, і взагалі не придатна для використання відповідно до цільового призначення - особисте селянське господарство. У зв`язку із тим, що вказана земельна ділянка непридатна для використання відповідно до цільового призначення, позивач просив визнати недійсним наказ № 774-СГ Головного управління Держгеокадастру Полтавській області та повторно розглянути його заяву про надання йому у власність іншої земельної ділянки, та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер :00:006:0214.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 21 травня 2019 року відкрито провадження у даній справи з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 21).

У встановлений судом строк відповідач Виконавчий комітет Миргородської міської ради правом на подання відзиву не скористався.

Представником відповідача- Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, у встановлений судом строк, було подано відзив, в якому позовні вимоги заперечено в повному обсязі. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 01.11.2018 року було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, при цьому, місце розташування земельної ділянки було обрано ним самостійно. Представник зазначив, що Земельним кодексом України, визначені виключні випадки, коли Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області як орган виконавчої влади, може відмовити у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому, оскільки позивачем було надано всі необхідні документи для затвердження проекту, Головним управління Держгеокадастру у Полтавській області, за результатами звернення, у межах своєї компетенції, було видано наказ № 792-СГ від 04.02.2019 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду подав заяву, в якій прохав провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити (а.с.46).

Представник Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій заперечень проти позову не висловив, просив справу розглянути його участі, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду (а.с. 40).

Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, у відзиві (а.с.25-31,42-45) просив розглядати справу у його відсутність та прохав у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №792-СГ від 04.02.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 2,000 га пасовищ, кадастровий номер :00:006:0214 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с.6).

01.03.2019 державним реєстратором зареєстроване право власності позивача на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5).

Оскаржуваний наказ було видано за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.01.2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :00:006:0214 (а.с.32).

Дозвіл на розробку проекту було надано наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №7973-СГ від 19.11.2018 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» (а.с.38), за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність(а.с.34). До відповідної заяви долучені графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.35).

Згідно ч.1 ст. 5 ЗК України, земельне законодавство базується на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, забезпечення гарантій прав на землю.

У відповідності до ч.3 ст. 116 ЗК України, однією з підстав набуття права на землю із земель державної та комунальної власності є одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України, визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, частиною 6 ст. 118 ЗК України, визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України, визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту правовідносин, які склалися в процесі реалізації ОСОБА_1 свого права на приватизацію земельної ділянки, вбачається їх відповідність вимогам ст. 203 ЦК України.

Так, позивач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, самостійно, своїм вільним волевиявленням, в порядку визначеному чинним законодавством, ініціював процес спрямований на реальне настання правових наслідків у вигляді набуття права власності на земельну ділянки, в порядку її безоплатної приватизації. Окрім того позивач самостійно провів державну реєстрацію своїх речових прав на відповідну земельну ділянку. Про вільне волевиявлення свідчать відповідні заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 року та 29.01.2019 року та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

В той же час сторона позивача, при обґрунтуванні позовних вимог не посилається на жодну правову норму, яку на їх погляд, було недотримано відповідачами, що призвело до порушення права ОСОБА_1 ..

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, докази, поданні на доведення факту непридатності даної земельної ділянки до її цільового використання, а саме, акт обстеження в натурі земельних ділянок від 18.04.2019 року (а.с.7), не є належним та достатнім доказом, так як не дає змоги дійти висновку про постійний характер заболочення земельної ділянки та його відповідний розмір.

Інших належних та допустимих доказів, на підтвердження існування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач суду не надав.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що дії Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, були проведені в необхідному обсязі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, в зв`язку з відмовою у позові, судові витрати від сплати яких був звільнений позивач, слід віднести в рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання недійним наказу Головного управління Дежгеокадастру у Полтавській області та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області на протязі тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя О.А. Городівський