ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/4426/17

Провадження № 22-ц/818/2373/19

Категорія: спадкові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року у складі судді Бугери О.В.

у цивільній справі №644/4426/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Коляда Юлія Сергіївна

про визнання родинних відносин,-

встановив:

21.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив визнати родинні відносини між померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився м. Шепетівка Хмельницької області, та на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та проживав на день смерті по АДРЕСА_1 . Він подав заяву про прийняття спадщини, а 03.12.2016 року приватний нотаріус повідомила його про те, що ним не було надано документ, яким підтверджується родинний зв`язок з померлим, зазначивши, що таким документом є свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копія актового запису, копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту родинних відносин.

Зазначав, що його мати та батько, померлий ОСОБА_3 , на день його народження проживали спільно, вели спільне господарство, але не перебували у офіційному шлюбі, не здійснювали реєстрацію своїх відносин в органах РАЦСу. При заповненні його свідоцтва про народження, мати вказала в графі «батько» своє прізвище, а ім`я та по-батькові ОСОБА_4 . Факт проживання спільно підтверджується показаннями свідків. Оскільки документи містять певні розбіжності, які завадять можливості вважати їх безспірним доказом родинних та інших відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, тобто між ним та його померлим батьком, він змушений звернутись до суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що станом на початок розгляду справи (21.07.2017) його брату - ОСОБА_2 ще не виповнилося 14 років, та його як малолітню особу представляла в суді відповідач мати - ОСОБА_5 Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 брату виповнилося 14 років він набув часткової процесуальної дієздатності і найбільш логічним суб`єктним складом у справі були б: він, як позивач, та ОСОБА_2 (відповідач), оскільки будь-які інші особи, зокрема ОСОБА_5 , не були присутніми під час їх з батьком та братом спільних зустрічей. Також, ОСОБА_2 міг би підтвердити ті обставини, на які він посилався, а саме, що: батько знайомив їх з братом, як братів; заповідав ним триматися один-одного, дружити, та допомагати один-одному. Та вони зі ОСОБА_6 дійсно спілкувалися як брати (допоки ОСОБА_5 не заборонила брату спілкуватися з ним).

ОСОБА_5 після першого засідання не з`являлась в жодне судове засідання. Тобто, ОСОБА_5 , вочевидь умисно, задля спрощення процедури розгляду справи, не залучила у якості відповідача самого ОСОБА_2 , зловживаючи правом та порушивши, таким чином, вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України. Судом першої інстанції зазначене було проігнороване.

Судом першої інстанції критично оцінено показання свідка ОСОБА_7 , однак, судом першої інстанції не враховано той факт, що з 1980-1990 років, тобто з часу подій, пройшло майже 30 років, тому дійсно, свідок ОСОБА_7 , будучи живою людиною, могла дещо наплутати в датах, однак це жодним чином не впливає на важливі факти, підтверджені нею (та іншими свідками), а саме: що його мати офіційно не оформила шлюб та не записала померлого ОСОБА_3 батьком задля необхідності отримати нею додаткове житло, як нею, так і самим ОСОБА_3

Скаржник, також, зазначає, що померлий ОСОБА_3 , незважаючи на подвійне життя, до народження ОСОБА_1 спільно проживав з його матір`ю, незважаючи на постійні сварки, та матеріально утримував дитину; однак, пізніше, приблизно на початку 90-х років у матері - ОСОБА_8 урвався терпець і вона повністю розірвала стосунки з ОСОБА_3 , з огляду на його подружні зради; померлий ОСОБА_9 , вже після смерті матері - ОСОБА_8 , у 2014 році прилюдно визнавав його, ОСОБА_1 , сином.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , однак зазначені свідки також плутались у датах на які посилались та в основному посилались на відносини померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що не стосується предмету позову, однак судом першої інстанції ці показання були покладені за основу судового рішення.

Також, відповідачем не було надано належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження своєї позиції та фактично було саботовано проведення експертизи ДНК у справі, що ускладнило позивачу довести обставини позовної заяви.

Суд першої інстанції не застосував ст. 109 ЦПК України, та побудував рішення виключно на однобокій оцінці показань свідків відповідача, не врахувавши показанні свідків позивача, та навіть не допитавши самого відповідача - ОСОБА_2 . За таких обставин, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.02.2019 по справі, що розглядається, цілком ґрунтується на припущеннях, а відтак - є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_14 категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилались на те, що судом першої інтонації вірно надано оцінку доказам та постановлено законне судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів для підтвердження позовних вимог про визнання родинних відносин.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Разом з тим, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ про встановлення батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Харків, батьками позивача зазначено - «батько» - ОСОБА_15 , «мати» - ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.6).

Зі змісту копії витягу з актового запису про реєстрацію народження позивача вбачається, що державна реєстрація проведена відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.11).

29.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коляди Ю.С. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Шепетівка Хмельницької області, та на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , про що свідчить копія відповідної заяви (а.с.9).

Заява була долучена до відкритої 31.08.2016 року спадкової справи №13/2016, та позивачу було доведено до відома про необхідність надання доказу родинних відносин із померлим, в тому числі копії рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних відносин. Роз`яснено, що у разі неподання відповідного документу, що підтверджує факт родинних відносин з померлим, йому буде відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, про що свідчить копія відповіді нотаріуса (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Харків, батьками позивача зазначено - «батько» - ОСОБА_3 , «мати» - ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.41).

Відповідно до трудової книжки в період з 26.11.1986 року по 31.12.1989 року ОСОБА_3 працював на УкрНИИМаш м.Харків (а.с.48-53).

26.04.1986 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 , а 11.09.1986 шлюб між ними був розірваний, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, відповідь Шепетівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Хмельницькій області (а.с.56, 176).

26.09.1986 року ОСОБА_3 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , та був знятий з реєстрації в квартирі 30.08.2016 року у зв`язку із смертю, про що свідчить повідомлення КП «Жилкомсервіс» (а.с.84).

Відповідно до копії витягу з протоколу №20 рішення 377-34 від 06.10.1992 року ОСОБА_3 у складі родини з двох осіб, а саме з ОСОБА_17 , звертався із проханням про визнання його наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.55).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_18 ОСОБА_19 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.54).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.12.1998 року ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідне право було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. (а.с.57).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому питання про встановлення батьківства, у цьому випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України.

Частинами другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть буті: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Підстави для визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно зі статтею 53 КпШС України.

Ця стаття не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі.

Проте частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Відповідно до статті 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Підставою для встановлення батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Тобто, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто, висновки експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної є одним з доказів щодо походження дитини.

11.06.2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції письмове клопотання №2, в якому просив суд призначити у справі посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу на предмет встановлення біологічної спорідненості між ним та ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої просив доручити Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Задовольняючи клопотання, колегія суддів виходила з того, що для встановлення біологічної спорідненості, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Крім того, судом першої інстанції в ході розгляду справи за клопотанням сторони позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, але експертиза не була проведена, оскільки для відбору порівняльних зразків до експертної установи не з`явився неповнолітній ОСОБА_2 , оскільки законний представник відповідача та відповідач для відбору зразків для проведення експертизи не з`явились, і як пояснювала ОСОБА_5 вони не прибули до експертної установи у зв`язку із неможливістю відриву сина від навчального процесу, а також заперечувала щодо проведення даної експертизи, оскільки суд повинен враховувати інтереси дитини, та не порушувати його права

На вказані обставини ОСОБА_5 посилалась і у наданих запереченнях щодо, як на апеляційну скаргу так і на клопотання про призначення експертиз у справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач вирішив за необхідне надати у цій справі як доказ свого походження від батька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 саме висновок судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення біологічної спорідненості.

Відповідно до частини 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_5 про безпідставне призначення у справі експертизи, оскільки відповідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, відмова у призначенні експертизи, про яку заявлено клопотання представником позивача та яка стосується предмету доказування у цій справі, порушила би принцип змагальності цивільного процесу.

Крім того, доводи ОСОБА_5 про те, що суд призначаючи експертизу порушив її права, передбачені ч. 3 ст. 103 ЦПК України, оскільки не обговорював питання вибору сторонами експертної установи, перелік питань, які поставити перед експертом, своїм рішенням без урахування думки відповідача та його представника визначив експертну установу - Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України та призначив експертизу без її повідомлення, є необґрунтованими.

Відповідно до частин 3 - 5 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерта бо експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до частини 1 ст. 198, частини 1 ст. 222 ЦПК України головуючий вирішує заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що при вирішені питання про призначення експертизи судом було враховано подані ОСОБА_5 заперечення на клопотання про призначення експертизи (том 2 а.с. 178-186)

Крім того, ОСОБА_5 не навела доказів за якими вона не погоджується з висновком експерта.

Призначення експертизи Харківському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України відповідає вимогам ст. 7 Закону України від 25.02.1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу», згідно якої судово-експертну діяльність у цивільних справах здійснюють як державні спеціалізовані установи, так і судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Як вбачається висновком експерта №9/551СЕ-19 від 28.08.2019 року проведеного Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків біологічного матеріалу трупу гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого надані Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи. Між гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки якого надані Комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи, є біологічна спорідненість. Ймовірність даної події складає 99,9992% (том 2 а.с. 232-244)

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року).

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, через які виник спір, психологічне значення для людини отримати можливість реалізувати своє природне право знати свого батька, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не спростовано вимоги позивача, крім того вона ухилилася від проведення експертизи, яка мала значення для вирішення вимог заявлених у позовній заяві.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог з вирішенням питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.367, ст.368, ст. 371, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Коляда Юлія Сергіївна про визнання родинних відносин - задовольнити.

Встановити родинні відносини між померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Шепетівка, Хмельницької області та на день смерті був зареєстрований та проживав у м. Харкові за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та встановити, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), як законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народженця на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 640 грн. у якості відшкодування судових витрат за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), як законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народженця на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 960 грн. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), як законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народженця на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 5076 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина