Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/47891/15

провадження № 61-22639св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у складі судді Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, у якому просило: звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 31-7МР/05-2006И від 08 червня 2006 року у розмірі 3 540 236, 08 грн; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, визначеної на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, проведеної на стадії оцінки майна під час здійснення виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявнику уже було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за аналогічною апеляційною скаргою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції обмежив можливість ОСОБА_4 надати до суду докази, які мають значення для вирішення справи, не перевірив доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, та помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_4 у грудні 2016 року подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її порушенням судом першої інстанції правил підсудності.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

У березні та травні 2018 рокупредставник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звертався з аналогічними апеляційними скаргами на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року.

Оскаржуваною ухвалою від 16 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд відмовив представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_6 у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, оскільки ухвалами апеляційного суду від 18 січня 2017 року, 16 березня 2018 року та 16 липня 2018 року заявникові вже було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за її аналогічними апеляційними скаргами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи наявність ухвал апеляційного суду від 18 січня 2017 року, 16 березня 2018 року та 16 липня 2018 про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

ОСОБА_4. вже скористалася своїм правом апеляційного оскарження вищевказаної ухвали суду першої інстанції. Повторне оскарження одного і того ж самого судового рішення нормами ЦПК України не передбачене.

Аргументи касаційної скарги на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, висновків суду не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат