Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2019 Справа №607/9966/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договори оренди, стягнення коштів та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом та заявою про зміну предмету позову до ОСОБА_2 про розірвання договори оренди, стягнення коштів та виселення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Так, 20.08.2016 між позивачкою та відповідачем був укладений договір оренди жилої кімнати № 30, площею 12,1 м. кв., в будинку № 36 по вул. Назарія Яремчука у м. Тернополі. Згідно п. 5.1 даного договору термін його дії становить 12 місяців з моменту прийняття кімнати за актом прийому-передачі, а саме, з 20.08.2016 по 19.08.2017. Як вбачається з акту прийому - передачі нерухомого майна в оренду, термін дії договору оренди житлового приміщення закінчився 19.08.2017. Крім того, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, передбачені договором, тобто не сплачує орендну плату за користування житлом. У зв'язку з закінченням терміну дії договору оренди та систематичною несплатою орендної плати, відповідачеві було запропоновано звільнити займане ним приміщення, однак він продовжує проживати в даній кімнаті без відповідних підстав. Передане ОСОБА_2 в оренду житлове приміщення є приватною власністю, відтак, розмір і порядок оплати за користування житловим приміщенням встановлено за домовленістю між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Я, в договорі. Так, оплата встановлена в розмірі 800 гривень в місяць (п. 1.2. Договору оренди). Плата підлягала внесенню не пізніше останнього дня кожного місяця (п. 2.2.4. Договору оренди від 26.08.2016). Орендар ОСОБА_2 не сплачує за користування житлом з серпня 2016 року. Період, за який підлягає стягненню плата за користування житлом визначається з 20 серпня 2016 року по 20 грудня 2018 року, що становить 28 місяців, плата за цей період рівна 22 400,00 грн. (28 місяців х 800,00 гривень в місяць = 22 400,00 гривень.

Відповідач не є членом сімї ОСОБА_5, має дружину та дитину, які проживають за іншою адресою, проте в добровільному порядку виселятися не бажає. Крім того, відповідач створює неможливі умови для проживання членів сімї позивача, постійно вчиняє сварки. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у здійсненні та розпорядженні цією кімнатою її як власника, оскільки позивач змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача ОСОБА_2, який не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення. Оскільки договір оренди житла, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, закінчився, відповідач підлягає виселенню з кімнати №30 по вул. Назарія Яремчука, 36 в м. Тернополі без надання іншого жилого приміщення.

У звязку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 20 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі у розмірі 22 400, 00 грн. Виселити ОСОБА_2 з кімнати №30 за адресою вул. Назарія Яремчука, 36 у м. Тернополі без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити.

Представник відповідача подано відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що 02.07.1987 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб. В шлюбі народжений син: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімя після одруження проживала у квартирі батьків відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: №30 по вул. Миру, 3а в місті Тернополі. Відповідач стверджує, що між ним та ОСОБА_5, після розірвання шлюбу, виникла усна домовленість про те, що він відмовляється від права на приватизацію квартири АДРЕСА_2 а в місті Тернополі, в обмін на невелику малосімейну квартиру, кімнату в гуртожитку. 22.08.2014 ОСОБА_5 придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. 27.08.2014 зареєструвала місце проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою. Таким чином, підставою вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру став не Договір оренди житлового приміщення від 20.08.2016, як стверджує позивач, а домовленість між колишнім подружжям. Після отримання в березні 2018 року Ордеру на житлове приміщення (АДРЕСА_4), ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про виселення. Квартира АДРЕСА_5 приватизована ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: СТА 321625 від 18.06.2018 р. Таким чином, вказані факти свідчать, що відповідач втратив право на приватизацію квартири своїх батьків, уступивши його своїй колишній дружині та сину, а натомість отримав тимчасове право на проживання в кімнаті гуртожитку і позов про виселення. В матеріалах справи відсутні докази, що позивач попереджав наймача звільнити помешкання. ОСОБА_2 проживає у спірному помешкані та не звільняв його. Таким чином, вважаємо, що Договір оренди житлового приміщення від 20 серпня 2016 року укладений на новий строк, а саме до серпня 2019 року. Кімната (квартира), з якої позивач хоче виселити ОСОБА_2, є єдиним житлом для нього. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 може проживати у своєї дружини є безпідставним. У звязку з цим просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні відповідач та його представник підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованим в реєстрі за № 1032 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

20.08.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди жилої кімнати № 30, площею 12,1 м. кв., в будинку № 36 по вул. Назарія Яремчука у м. Тернополі.

Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами.

Статтею 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Відповідно до статті 811 ЦК України договір найму житла укладається в письмовій формі.

Згідно із статтею 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 810 ЦК України до договору найму житла застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 Цивільного кодексу України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Пунктом 1.1, 1.2 договору, орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором передає орендавцеві у строкове платне користування кімнату №30 в будинку №36 по вул. Назарія Яремчука в м. Тернополі, загальною площею 12,1 кв. м. Строк оренди кімнати з моменту її прийняття за актом прийому передачі становить 12 місяців. За згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 800 гривень на місяць, до складу якої включені пропорційно платежі на повне відновлення будинку, витрати на обслуговування й ремонт будинку й кімнати, витрати по оплаті комунальних і інших послуг.

Позивач передав відповідачу квартиру, що стверджується актом прийому - передачі нерухомого майна в оренду від 20.08.2016.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи, що відповідач продовжував користуватися майном після закінчення строку договору найму і не було заперечень позивача протягом одного місяця, суд вважає, що договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом встановлено, що відповідач не сплачує орендну плату за користуванням житлом з 20 серпня 2016 року по даний час. У звязку з тим, виникла заборгованість за період, який просить позивач з 20.08.2016 по 20.12.2018 в розмірі 22 400,00 грн. (28*800,00 грн.).

Частиною другою пункту 1 статті 825 ЦК України визначено, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

Відповідно до п. 5.2 договору, цей договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу орендодавця: у разі невнесення орендарем плати за житло за 3 місяці; у разі необхідності використання житла для проживання самого орендодавця та членів його сімї.

Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців орендну плату, передбачену договором найму не сплачує, внаслідок чого з 20.08.2016 по 20.12.2018 виникла заборгованість за договором оренди в розмірі 22 400,00 грн. Також виникла заборгованість за комунальні послуги.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач більше шести місяців орендну плату, передбачену договором найму не сплачує, чим порушив умови договору, а тому суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту шляхом розірвання договору оренди житлового приміщення від 20 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та стягнення заборгованості з орендної плати за період з 20.08.2016 по 20.12.2018 з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4, в розмірі 22 400,00 грн.

Статтею 826 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Враховуючи, що відповідач не являється членом сімї позивача, був попереджений позивачем про виселення і сплив двохмісячний строк до виселення про розірвання договору, а також те, щодоговір найму житла розірваний, суд вважає, що слід виселити ОСОБА_2 Я, з кімнати №30, яка знаходиться в будинку №36 по вулиці Назарія Яремчука, у місті Тернополі, без надання іншого жилого приміщення.

Посилання відповідача на ті обставини, що він вселився в квартиру на підставі домовленості між ним та позивачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини не були підтвердженні доказами. Крім цього відповідач не заперечив укладення між ними договору оренди житлового приміщення від 20.08.2016.

Посилання відповідача на довідку ДП «Фаворит3» №1967 від 06.12.2018, про те, що ОСОБА_2, був зареєстрований з 08.09.1987 в м. Тернопіль вул. Миру, 3а/30 і знятий з реєстрації 27.08.2014 та інформаційну довідку №145972244 від 19.11.2018, згідно якої квартира № 30, в будинку, № 3а, в м. Тернопіль, належить по 1/3 частині ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10 не спростовують вимоги позивача та не підтверджують домовленість між позивачем і відповідачем.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договори оренди, стягнення коштів та виселення.

Розірвати договір оренди житлового приміщення від 20 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Виселити ОСОБА_2 з кімнати №30, яка знаходиться в будинку №36 по вулиці Назарія Яремчука, у місті Тернополі, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4, кошти в розмірі 22 400,00 грн. (двадцять дві тисячі чотириста гривень 00 копійок), сплачений судовий збір в розмірі 1 473, 20 грн. (тисячу чотириста сімдесят три гривні 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв. 30, місто Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_12