ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 639/3349/18

провадження № 22-ц/818/2162/19

Харківський апеляційний суд у складі судової колегії:

Головуючого - Кругової С.С.,

Суддів : Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

Секретаря - Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2, Харківська міська рада

Треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в особі представника ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який у подальшому уточнив та просив визнати за ним право власності на 289/800 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та син позивача ОСОБА_2 Позивач прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріусу з відповідною заявою. Син від прийняття спадщини відмовився. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-тої ХДНК 09.04.1996 року, ОСОБА_6 належала Ѕ частина жилого будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2006 року даний правовстановлюючий документ був визнаний частково недійсним. Право власності, яке належало за цим рішенням ОСОБА_6, за життя вона не оформила.

Позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.04.1996 року та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2006 року ОСОБА_6 належали 289/800 частин жилого будинку АДРЕСА_1, які наразі є спадковим майном, в зв'язку з чим просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 119/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Харкові.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції помилково не приєднано 51/800 частину яка не була зазначена в резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2006 року про перерозподіл часток співвласників будинку, оскільки вимоги щодо неї не заявлялися. Так, доля ОСОБА_1 складає 289/800, інших співвласників ОСОБА_3 460/800 та ОСОБА_4- 51/800 що у сукупності складає 800/800 тобто одиницю . Також, суд невірно визнав право власності у чотирьох сотих частинах, оскільки реєстрація встановлена у 800 частинах.

25 березня 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що апелянт не додав до апеляційної скарги довіреності або іншого документа, що посвідчує повноваження представника.

Також, вважає, що розрахунки наведені в апеляційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи, не може спадкоємець успадкувати більше ніж наявний спадок.

Зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим постановленим з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення розміру частки, тому в іншій частині рішення колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що померла ОСОБА_6 була єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, за яким на підставі рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2006 року було визнано право власності на 119/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1, та які в свою чергу успадкувала ОСОБА_6, однак своє право власності у встановленому законом порядку не зареєструвала, що позбавляє спадкоємця ОСОБА_1 оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Таким чином, ОСОБА_1 як спадкоємцю першої черги після померлої ОСОБА_6 переходить у спадок 119/400 частини домоволодіння.

Проте судова колегія не може погодитися з такими висновками суду в повному обсязі виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 26 серпня 1965 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6. ( а.с. 11)

З реєстраційного посвідчення КП «ХМБТІ» від 22.04.1996 року вбачається, що Ѕ частина домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 5-тою ХДНК 09.04.1996 року і записаного в реєстраційній книзі під реєстром №1321. ( а.с. 14)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 1996 року, ОСОБА_6 успадкувала після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с. 15).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2006 року ідеальні частки співвласників перерозподілені та вважається, що після зроблених прибудов вони повинні були складати: ОСОБА_9 - 115/200 чи 230/400 частин домоволодіння замість Ѕ; ОСОБА_10 - 51/400 частини домоволодіння; ОСОБА_7 - 119/400 (34/200 + 51/400) частини домоволодіння, замість Ѕ частини.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 51/800 частини домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 В іншій частині позову - відмовлено. Рішення набрало законної сили ( а.с. 18-20).

Отже, визнано частково недійсним у цій частині, а саме 51/800 свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №3984, видане 22 червня 1974 на ім'я ОСОБА_7, заповіт від його імені на ім'я ОСОБА_6, за реєстром №3-411 від 11 лютого 1988 року і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_6, за реєстром №3-1367 від 19 квітня 1996 року.

Зі змісту вище зазначеного рішення вбачається, ОСОБА_10 придбала Ѕ частину домоволодіння і побудувала житлову прибудову літ. «А-1» по АДРЕСА_1.

На момент придбання Ѕ частини житлового будинку ОСОБА_10 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, тобто зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд першої інстанції вирішуючи справу визначив розмір часток співвласників після здійснення прибудов і зазначив, що частина ОСОБА_7 складає 34/200 це 68/400+51/400=119/400.

При цьому у рішенні суду від 13.02.2006 року зазначено, що за ОСОБА_4 визнано право власності на 51/800 частин домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 Щодо другої частини спадкової маси 51/800 то судом не вирішувалось це питання, оскільки воно знаходилось поза межами позовних вимог.

Після смерті ОСОБА_10 (ОСОБА_10) залишилася частка 51/400, яка є спадковою масою і підлягала поділу між 2 спадкоємцями: батьком ОСОБА_7 і донькою ОСОБА_4 і про це в мотивувальній частині рішення було зазначено , що виходячи зі спадкової маси після смерті матері, частка позивачки (ОСОБА_4.) і частка батька (ОСОБА_7.) повинні складати по 51/800 частин (51/400:2) (а.с.19), але остаточно після визнання частково недійсним свідоцтва про право власності і заповіту не була врахована судом.

Отже остаточно розподіл часток спадкоємців складає: ОСОБА_9 115/200 або 230/400 або 460/800, ОСОБА_4 51/800, ОСОБА_7 289/800, а саме (34/200 або 68/400 або 136/800) які належали йому особисто; 51/400 або 102/800 частини домоволодіння які належали на праві спільної сумісної власності подружжя та 51/800 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції визнаючи право власності за ОСОБА_1 у розмірі 119/400 не врахував 51/800 частину спадкового майна при визначенні розміру ідеальної частки.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу в частині відсутності у представника позивача ордеру на участь в апеляційному суді, судова колегія відхиляє, оскільки представник позивача ОСОБА_5 - є адвокатом, і цей факт не заперечує відповідач, тому має право звертатися з апеляційною скаргою. Крім того, при ознайомленні з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції, адвокатом ОСОБА_5 до заяви було додано ордер і договір на правову допомогу зі змісту яких вбачається, що вона на час звернення з апеляційною скаргою мала відповідні повноваження.

Що стосується заперечень проти апеляційної скарги в частині визнання права власності в порядку спадкування на 298/800 частин садиби з тих підстав, що спадкодавцю не належало 289/800 частин, то вони спростовуються матеріалами справи.

Так, судова колегія виходить з того, що до того, як суд зменшив частку ОСОБА_7 до 119/400, йому належала Ѕ частка садиби до якої входила ј частка від 51/200, що належала ОСОБА_10 (ОСОБА_10).

В подальшому після смерті дружини, Ѕ частка від 51/200, що належала на праві спільної сумісної власності подружжя і ј частка від 51/200 в порядку спадкування були визнані за ОСОБА_7

Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що ухваленим судом рішенням 13 лютого 2006 року Ѕ частка ОСОБА_7 і відповідно ОСОБА_6 була зменшена на ту частку, на яку було визнано право власності за ОСОБА_4, тобто-то на 51/800 після смерті її матері і у ОСОБА_7 залишилось 289/800 часток.

Доводи відзиву заслуговували б на увагу, за умов, якщо ОСОБА_7 належало б з самого початку 119/400 часток і цьому не передувала наявність права власності ОСОБА_7 на більшу частку Ѕ.

При цьому, слід звернути увагу на те, що рішенням суду було визнано недійсним свідоцтво про право власності і заповіт лише в частині на яку визнано право власності за ОСОБА_4 у розмірі 51/800. Решта залишилась у власності ОСОБА_7

Що стосується розміру часток визначених в резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2006 року то їх розміри зазначено лише з врахуванням прибудов здійснених співвласниками з метою розрахунку частки після смерті ОСОБА_10 на яку претендувала її донька - позивач у тій справі ОСОБА_4

Предметом розгляду справи не був перерозподіл ідеальних часток після виділу частки ОСОБА_4, тому судова колегія вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, змінивши рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу і частки співвласників повинні складати ОСОБА_3 460/800, ОСОБА_4 51/800, ОСОБА_1 -289/800, що разом становить 460+51+289=800.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 30 січня 2019 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2, 3-ті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 289/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Харкові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 5 квітня 2019 року