Справа № 132/2792/19
Провадження № 2/132/602/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2019 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - КУЛИК Т.С.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики (три відсотки річних та інфляційні нарахування) за період з 01.11.2015р. по 31.05.2019р. у загальному розмірі 25704грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 05.06.2009р. він позичив відповідачу 16000грн. до 01.07.2013р. із щомісячною виплатою боргу в сумі 1000грн. Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.07.2013р., яке в передбаченому законом порядку набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 20689грн., а пізніше рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26.12.2014р. борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2013р. по 30.09.2014р., а також три проценти річних від простроченої суми в загальному розмірі 2691,40грн. На підставі виданих виконавчих листів, Калинівським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрите виконавче провадження № 52689446. Оскільки зазначені судові рішення відповідачем до теперішнього часу не виконанні, посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, із заявою чи клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, заперечення проти задоволення позову не подав.

Виходячи з позиції позивача ОСОБА_2 , який не заперечував щодо проведення розгляду справи за відсутності відповідача та наполягав на його невідкладному розгляді, беручи до уваги ту обставину, що в матеріалах справи наявна позиція відповідача, а саме те, що він підтверджує факт укладення договору позики, а несплату боргу пояснює матеріальними та сімейними обставинами, судом було прийнято рішення про розгляд справи у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

Наявність боргового документа у кредитора підтверджує виконання ним свого обов`язку щодо передачі грошей та, відповідно, підтверджує невиконання свого обов`язку боржником щодо їх повернення.

Судом встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.07.2013р. у цивільній справі за № 132/1624/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, яке в передбаченому законом порядку набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 20689,60грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26.12.2014р. у цивільній справі № 132/3644/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, яке в передбаченому законом порядку набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2013р. по 30.09.2014р., а також три проценти річних від простроченої суми в загальному розмірі 2691,40грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.02.2016р. у цивільній справі № 132/3414/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, яке в передбаченому законом порядку набуло законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.10.2014р. по 30.10.2015р., а також три проценти річних від простроченої суми в загальному розмірі 24500,80грн.

На підставі зазначених судових рішень, судом відповідно 22.08.2013р., 20.01.2015р. та 23.03.2016р. були видані виконавчі листи, які звернені позивачем ОСОБА_2 до виконання.

Жодних даних про виконання даних судових рішень матеріали справи не містять.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Як встановлено судом вище, відповідач ОСОБА_3 має грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_2 , що підтверджується рішеннями Калинівського районного суду Вінницької області від 04.07.2013р. у цивільній справі за № 132/1624/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу; від 26.12.2014р. у цивільній справі № 132/3644/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики; від 11.02.2016р. у цивільній справі № 132/3414/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, якими був стягнутий борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох відсотків річних від простроченої суми за договором позики. Вказані рішення на час звернення позивача до суду відповідачем не виконані, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції що діяла до 01 січня 2016 року) та 103 відсотка (з 01 січня 2016 року).

Розрахунок інфляційних втрат розраховується за наступною формулою:

Збитки від інфляції = (сума боргу х індекс інфляції)/100 % - сума боргу

Відповідно до індексу інфляції, остання за період з 01 листопада 2015 року по 31 травня 2019 року становила:

2015 рік: листопад - 102, грудень - 100,7;

2016 рік: січень - 100,9, лютий - 99,6, березень - 101, квітень - 103,5, травень - 100,1, червень - 99,8, липень - 99,9, серпень - 99,7, вересень - 101,8, жовтень - 102,8, листопад - 101,8, грудень - 100,9;

2017 рік: січень - 101,1, лютий - 101, березень - 101,8, квітень - 100,9, травень - 101,3, червень - 101,6, липень - 100,2, серпень - 99,9, вересень - 102, жовтень - 101,2, листопад 100,9, грудень - 101;

2018 рік: січень - 101,5, лютий - 100,9, березень - 101,1, квітень - 100,8, травень - 100,0, червень - 100,0, липень - 99,3, серпень - 100,0, вересень - 101,9, жовтень - 101,7, листопад - 101,4, грудень - 100,8;

2019 рік: січень - 101,0, лютий - 100,5, березень - 100,9, квітень - 101,0, травень - 100,7.

За зазначений період часу, величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції що діяла до 01 січня 2016 року) та 103 відсотка (з 01 січня 2016 року), лише в листопаді 2015 року -102, та в квітні 2016 року - 103,5.

Позивач відповідно до поданої позовної заяви суму інфляційних втрат обчислює із суми боргу з договором позики в розмірі 16000грн.

Суд в силу принципу диспозитивності (ч.1 ст.13 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог, а тому суму інфляційних втрат обчислює також із суми боргу з договором позики в розмірі 16000грн. При цьому, суд вважає за неможливе враховувати суму в розмірі 1000грн., яку було повернуто відповідачем позивачеві, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів, що ця сума була погашена саме в рахунок боргу.

За таких обставин, інфляційні втрати склали: листопад 2015 року (16000х102,2)/100-16000=352; квітень 2016 року (16000х103,5)/100-16000=560. Загальна сума інфляційних втрат становить 912грн.

В інші місяці, у визначений позивачем період часу, поріг інфляції не перевищував 101 відсотка (в редакції що діяла до 01.01.2016р.) та 103 відсотка (з 01.01.2016р.), а тому інфляційних втрат не було.

Визначаючи три відсотка річних суд застосовує таку формулу: сума боргу х кількість днів прострочки х 3% : 365 : 100. Кількість днів прострочки становить 1308.

Отже, 16000х1308х3/365/100=1720,10грн.

Підсумовуючи викладене, загальна сума інфляційних втрат за період з 01.11.2015р. по 31.05.2019р. становить 912грн., а три відсотки річних становить 1720,10грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2632,10грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір: у розмірі 768,40грн. згідно квитанції № 19, виданої 31.07.2019р. ТВБВ № 10001/0166 АТ «Ощадбанк».

Так, позов був заявлений у сумі 25704грн., а задоволений на 2632,10грн. і судові витрати склали 768,40грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 25704грн./2632,10грн.=9,76; 768,40грн./9,76=78,72грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (689,68грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено.

За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 78,72грн.

Щодо вимоги про відкриття кримінального провадження відносно відповідача, то вона не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується у інший спосіб, а саме у порядку передбаченому КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотка річних у розмірі 1720,10грн. та інфляційні втрати в розмірі 912грн., що разом складає 2632,10грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 78,72грн.

В іншій частині позовних вимог, а саме вимоги про відкриття кримінального провадження відносно відповідача - позивачу відмовити.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: