Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 161/9273/15-ц

провадження № 61-26856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року в складі судді Рудської С. М. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04 березня 2017 року в складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Осіпука В. В., Стрільчука В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області (далі - Заборольська сільська рада) про визнання рішень Заборольської сільської ради незаконними та їх скасування.

Позов мотивований тим, що у 2000 році за її письмовою заявою рішенням Заборольської сільської ради їй було виділено у користування земельну ділянку в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської для ведення огородництва, на яку нею виготовлена проектна документація.

Влітку 2013 року, маючи намір звернутися до Заборольської сільської ради з заявою про безоплатну приватизацію земельної ділянки, з`ясувала, що власником їх спільної з колишнім чоловіком земельної ділянки є мати чоловіка - відповідач ОСОБА_3

На переконання позивача, її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2 скориставшись тим, що її (позивача) анкетні дані повністю співпадають з анкетними даними його матері, крім місця проживання, підробив технічну документацію, надав її до Заборольської сільської ради для прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки відповідачу - ОСОБА_3 При цьому з технічної документації зникло рішення Заборольської сільської ради про передачу цієї земельної ділянки у користування саме їй (позивачу). Рішенням Заборольської сільської ради № 18/10 від 07 вересня 2012 року земельна ділянка площею 0,1 га в с. Великий Омеляник передана у власність ОСОБА_3 , жительці АДРЕСА_1.

У жовтні 2014 року позивач звернулася до Заборольської сільської ради з письмовою заявою про скасування рішення Заборольської сільської ради № 10/18 від 07 вересня 2012 року в частині передачі у власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 , як незаконного. Одночасно з цим вона звернулася з заявою про надання дозволу на виготовлення проектної документації із землеустрою та передачу їй у власність цієї ж земельної ділянки в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області.

Рішенням Заборольської сільської ради № 39/40 від 26 грудня 2014 року їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки в с. Забороль Луцького району у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок на території сільської ради. Однак в своїй заяві вона ставила питання щодо конкретної земельної ділянки, розташованої в с. Великий Омеляник, якою вона користувалася. В цьому ж рішенні їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, рішенням Заборольської сільської ради № 39/41 від 26 грудня 2014 року їй відмовлено у скасуванні рішення Заборольської сільської ради № 18/10 від 07 вересня 2012 року.

Заборольська сільська рада відмовила їй з тих підстав, що орган місцевого самоврядування не може скасовувати свої попередні рішення і вносити до них зміни. Однак, така позиція Заборольської сільської ради не відповідає вимогам пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Позивач вважала, що Заборольська сільська рада прийняла рішення № 18/10 від 07 вересня 2012 року про передачу у власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 на підставі підроблених документів, а тому вказане рішення є незаконним.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати незаконними та скасувати рішення Заборольської сільської ради, а саме: № 18/10 від 07.09.2012 року в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Великий Омеляник Луцького району ОСОБА_3 , жительці АДРЕСА_1; № 39/40, № 39/ 4 , № 39/42 від 26 грудня 2014 року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки в с. Забороль Луцького району Волинської області та передачу у власність земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_4 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 04 березня 2017 року, в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про їх необґрунтованість та недоведеність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що є очевидним факт того, що саме ОСОБА_2 , підробивши дозвільні документи, ввів в оману Заборольську сільську раду, що мало наслідком прийняття оскаржуваного рішення. Суди попередніх інстанцій не врахували, що станом на 09 вересня 2012 року існував інший порядок безоплатної передачі у власність земельної ділянки фізичним особам, ніж той за яким було прийнято оскаржуване рішення, а саме Порядок розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677. Відповідно до вказаного порядку, без надання заявником (майбутнім власником) розробленого проекту землеустрою, яким визначається розташування земельної ділянки, межові знаки, погодження з контролюючими органами, рішення про передачу земельної ділянки є незаконним. Оскільки такі документи відповідачем не розроблялись, а графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки до заяви не подавались, оскаржуване рішення є протиправним.

Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки показанням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також факту визнання позову представником Заборольської сільської ради.

На переконання позивача, суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у допиті в якості свідка колишнього власника земельної ділянки - ОСОБА_9 та в проведенні судово - почеркознавчої експертизи.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 17 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області від 07 вересня 2012 року № 18/10 було вирішено: передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в с. Великий Омеляник Луцького району; виготовити технічну документацію із складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 ; видати та зареєструвати державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

На момент розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді державний акт про право власності на земельну ділянку відповідачу ОСОБА_3 не виданий, право власності за нею у встановленому законом порядку не зареєстроване.

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася з письмовими заявами до Заборольської сільської ради про скасування як незаконного рішення Заборольської сільської ради № 18/10 від 07 вересня 2012 року в частині виділення у власність відповідача ОСОБА_3 земельної ділянки.

Рішенням Заборольської сільської ради від 26 грудня 2014 року № 39/41 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення № 18/10 від 07 вересня 2014 року було відмовлено. Рішення сільської ради мотивовано тим, що орган місцевого самоврядування не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав на охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішенням Заборольської сільської ради від 26 грудня 2014 року № 39/40 було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Забороль Луцького району Волинської області у зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок на території сільської ради.

Крім того, рішенням Заборольської сільської ради від 26 грудня 2014 року № 39/42 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у передачі у власність земельної ділянки площею 0,1 га в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області у зв`язку з наданням дозволу на передачу у власність такої земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 , жительці АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням сільської ради від 07 вересня 2014 року № 18/10.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України (в редакції чинній на момент вирішення спірних правовідносин) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаної норми права підставою звернення до суду є належність особі відповідного права, підтвердженого належними та допустимими доказами.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування рішення Заборольської сільської ради від 07 вересня 2012 року № 18/10, позивач вказувала, що земельною ділянкою щодо якої прийнято оспорюване рішення вона на законних підставах користувалась, починаючи з 2000 року.

Відповідно до статті 7 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції чинній станом на 2000 рік) користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації (частини сьома - дев`ята статті 19 ЗК України від 18 грудня 1990 року).

Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як правильно вказали суди попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні проект відведення земельної ділянки та державний акт на право постійного користування, які б посвідчували право позивача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що нею у передбаченому законом порядку набувалось право користування земельною ділянкою, щодо якої Заборольською сільською радою прийнято рішення про її передачу у власність відповідача ОСОБА_3

Статтею 36 ЗК України від 18 грудня 1990 року було встановлено, що використання землі на Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель.

Доказів про оплату позивачем ОСОБА_1 земельного податку, починаючи з 2000 року матеріали справи також не містять.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суди встановили, що позивач ОСОБА_1 всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не довела виникнення у неї права користування спірною земельною ділянкою в розумінні положень статей 7, 19, 22, 23, 24, 36 ЗК України (в редакції чинній станом на 2000 рік), розташовану в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовили в позові.

З врахуванням викладеного, доводи касаційної скарги не мають правового значення, оскільки ОСОБА_1 не доведено порушення, не визнання її права, що в розумінні статті 3 ЦПК України 2004 року є першочерговим для звернення до суду з позовом і його задоволення.

Вимога позивача про визнання недійсним рішенням Заборольської сільської ради від 26 грудня 2014 року № 39/40 щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Забороль Луцького району Волинської області є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення Заборольської сільської ради від 07 вересня 2012 року № 18/10. Тому, відмовивши у визнанні незаконним рішення про передачу у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки , суди попередніх інстанцій обґрунтовано констатували відсутність правових підстав для визнання незаконним рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу ОСОБА_1 щодо тієї ж самої земельної ділянки.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК Українивиходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 401 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель