Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 756/780/17

провадження № 61-27994св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року у складі судді Тітова М. Ю. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Панченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення її з указаної квартири, вирішення питання про розподіл судових витрат у справі.

В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що у липні 2014 року приватним нотаріусом КМНО Пасічник С. Г. посвідчено договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_10, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8, подарував ОСОБА_6 1/2 її частини, що стало підставою для вселення відповідача до спірної квартири.

На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року зазначений договір дарування визнано недійсним.

У червні 2016 року відповідач знята з реєстраційного обліку в цій квартирі, однак продовжує проживати у ній без жодних правових підстав.

Посилаючись на наведене, позивачі просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 640 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач проживає у спірній квартирі без належної правової підстави, а тому підлягає виселенню. Підстави для задоволення позову в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою відсутні, оскільки ОСОБА_6 з червня 2016 року знята з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2018 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права. Відповідач була вселена до квартири на підставі договору дарування, який визнано недійсним, отже районним судом обґрунтовано визнано ОСОБА_6 такою, що підлягає виселенню зі спірного житла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 18 травня 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року та на постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.

27 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4, ОСОБА_5 на касаційну скаргу.

12 червня 2018 справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди не встановили фактичні обставини справи та дійшли передчасних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відзив ОСОБА_4, ОСОБА_5 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1994 року, виданого Фондом комунального майна Мінського району, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 1998 року ОСОБА_4 успадкувала 1/4 частину спірної квартири після смерті своєї матері - ОСОБА_11

03 липня 2014 року між ОСОБА_7, який діяв від свого імені та імені ОСОБА_8, та ОСОБА_6 укладено договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, за умовами якого відповідач отримала у власність 1/2 частину цієї квартири і була вселена до неї.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 03 липня 2014 року.

17 червня 2016 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації відповідача знято з реєстрації у спірній квартирі, однак вона продовжує проживати у ній.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, установивши, що відповідач вселена до спірної квартири на підставі договору дарування, який рішенням суду визнано недійсним, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виселення ОСОБА_6 зі спірного житла, оскільки законні підстави для її проживання у цій квартирі відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_6 не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини тане спростовують висновків судів про відсутність правових підстав для її проживання у зазначеній квартирі, оскільки зводяться на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Самі по собі доводи касаційної скарги відповідача про незгоду з рішеннями судів про її виселення зі спірної квартири не можуть бути підставо на підтвердження законності її проживання у цій квартирі.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат