Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 486/253/17-ц

провадження № 61-32903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дочірнє підприємство електричних мереж приватного акціонерного товариства «Атомсервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Лисенка П. П., Самчишиної Н. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства електричних мереж приватного акціонерного товариства «Атомсервіс» (далі - ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс») про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_4 разом з дружиною зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1, та є споживачем електричної енергії, яку постачало ДПЕМ ПрАТ «Атомсервіс» відповідно до договору № 726 про користування електричною енергією від 10 жовтня 2013 року.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи та до 01 травня 2016 року користувався пільгами з оплати електричної енергії, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У січні 2017 року він отримав рахунок за електроенергію на суму 662,23 грн, а у лютому на суму 856,37 грн. При цьому, протягом попередніх шести місяців, з липня 2016 року, жодних рахунків або повідомлень про наявність заборгованості по оплаті за електричну енергію він не отримував.

Звернувшись до Управління праці та соціального захисту населення міста Южноукраїнська, йому стало відомо, що пільгу з оплати електричної енергії, якою він користувався як особа з інвалідністю війни 2 групи відмінено, та призначено субсидію.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати дії ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» щодо не нарахування йому пільги особі з інвалідністю війни 2 групи та призначення субсидії за оплату електричної енергії, у зв'язку із чим в нього виникла заборгованість у розмірі 856,37 грн, неправомірними.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач своїми неправомірними діями спричинив йому моральних страждань та переживань, порушив душевну рівновагу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано дії ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» щодо не нарахування ОСОБА_4 як особі з інвалідністю 2 групи та призначення субсидії на електричну енергію, внаслідок чого у нього виник борг в сумі 856,37 грн, неправомірними.

Стягнуто з ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500,00 грн.

Стягнуто з ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» в дохід держави відшкодування судового збору 320,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем неправомірно порушено право позивача, передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо 100 % пільги на електропостачання, у зв'язку з чим у нього виник борг в сумі 856,37 грн. При цьому, врахував характер порушення прав позивача, який зазнав сильних душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, а також вимоги розумності та справедливості.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» задоволено.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач не є тим органом, який призначає та припиняє нарахування пільг та субсидій, а лише здійснює це за даними, які надає Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі:

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що субсидія була призначена ОСОБА_6, який є сином ОСОБА_4, про існування якої позивач не знав. Вважає, що відповідач помилково застосував субсидію. Зазначає, що рахунки та заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги нараховує саме ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс», а за пів року після того як з ОСОБА_4 знято було пільгу та призначено субсидію на його адресу не надходили жодні рахунки для оплати за житлово-комунальні послуги. Крім того, апеляційний суд в порушення статті 169 ЦПК України розглянув апеляційну скаргу без участі позивача та його представника, який направив клопотання в день засідання на електронну адресу суду про перенесення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.

Доводи інших учасників справи:

13 листопада 2017 року ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відхилити касаційну скаргу, а рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 486/253/17-ц надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачем послуг з електропостачання, які надає відповідач - ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс».

Відповідно до договору за №726 про користування електричною енергією на ім'я ОСОБА_4 було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 у зв'язку зі споживанням електричної енергії за вказаною адресою.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Встановлено, що з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року позивач користувався пільгою з оплати за користування послугами з електропостачання.

З 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року зазначена пільга позивачу не нараховувалась у зв'язку з тим, що за адресою, за якою проживає ОСОБА_4 була призначена субсидія.

З січня 2017 року облік електричної енергії в квартирі позивача був розділений між двома мешканцями квартири та починаючи з 01 січня 2017 року позивачу знову нараховується пільга з оплати електричної енергії як особі з інвалідністю 2 групи.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (п. 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житво-комунальних послуг, придбанням скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1997 року № 1050).

Відповідно до статті 26 ЦПК України 2004 року особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

При цьому, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову (статтей 27, 31 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов'язків, визначених статями 3, 27 та 31 ЦПК України 2004 року, учасниками спірного матеріального правовідношення, є сторони. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі є те, що між ними виник спір про право, який вирішується у судовому порядку, після прийняття судом рішення, вони зобов'язані його виконати, тобто законна сила рішення суду поширюється на сторони.

Статтею 119 ЦПК України2004 року встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас під час розгляду справи суд зобов'язаний перевірити чи є особа, до якої пред'явлений позов належним відповідачем у справі.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Враховуючи те, що предметом спору є визнання дій щодо надання пільг по оплаті використаної електроенергії неправомірними, належним відповідачем у цій справі є орган, який призначає та припиняє нарахування пільг та субсидій.

Проте, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, позивач зазначив відповідачем ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс».

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ДПЕМ ПАТ «Атомсервіс» не є належною стороною у справі, і відповідно не є тим органом, який призначає та припиняє нарахування пільг і субсидій, а лише здійснює це за даними, які надає Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Щодо доводів касаційної скарги:

Наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, на підставі достатньо повно встановлених обставин справи.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 що суд апеляційної інстанції в порушенні норм процесуального права розглянув апеляційну скаргу без участі позивача та його представника є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з цим, матеріали справи містять підтвердження, що ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 були належним чином повідомлені про розгляд судом їх справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська