Дата документу 04.04.2019 Справа № 320/5306/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/5306/18 Головуючий у 1 інстанції Калугіна І.О.
Провадження № 22-ц/807/1323/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. В 2018 році йому стало відомо, що на належне йому майно, а саме вищевказану квартиру накладено арешт. 20 квітня 2018 року він із заявою звернувся до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з вимогою зняття арешту. Відповідно до листа старшого державного виконавця Капасюка А.В. від 25 квітня 2018 року за № 169-41/21611 йому було повідомлено, оскільки на виконанні у відділі ДВС Мелітопольського МРУЮ знаходились виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_3, які на теперішній час завершені та поверненні виконавчі документи стягувачу без виконання, при цьому інформацію про накладання арешту на майно на даний час встановити не можливо. Інформація надана відповідно до відомостей ЄДРВП. У зв'язку з тим, що виконавчі провадження завершені у 2012 році, оглянути їх та зробити перевірку вчинених дій не має можливості, у зв'язку з тим, що після закінчення терміну зберігання, виконавчі провадження (строк зберігання яких становить 3 роки) знищені. З метою встановлення обставин накладання на його майно арешту він звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, де його представником було отримана копія заочного рішення від 27 липня 2011 року по справі № 2-2332 2011р. за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 12774,22 та судових витрат на суму 247,74 гривень. Як йому стало відомо, на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який і став підставою для винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 листопада 2012 року.

На сьогоднішній день згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема, у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на виконанні не перебувають виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_3. Записи в Єдиному реєстрі боржників так само відсутні. Таким чином, оскільки виконавче провадження завершено і його матеріали знищено, а у виконавчій службі на виконанні не перебувають виконавчі документи щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 та враховуючи визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документу до виконання, вважає, що порушується його право приватної власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.

Просив суд скасувати арешт та заборону відчуження майна, яке належить йому, накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Радєвою М.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33064955 від 08 листопада 2012 року, та зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 13246221.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Скасовано арешт та заборону відчуження майна, яке належить ОСОБА_3, накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Радєвою М.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33064955 від 08 листопада 2012 року, та зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 13246221.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на момент накладення арешту на майно боржника є неправомірним, судом не враховано, що виключення коли арешт не може бути знято, у даному випадку виконавчий документ було повернуто не суду або іншому органу (посадовій особі), який його видав, а стягувачу, який не відноситься до кола цих осіб.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення із позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оскільки підстав для продовження арешту та обтяження на майно на даний час не вбачається, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту та заборони відчуження з майна.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування р№828 від 18 березня 2008 року належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 липня 2018 року /а.с.26/

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2011 року по цивільній справі № 2-2332/2011р. за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором кредиту №ZPХRR205030900 від 09.02.2010 року у розмірі 12774,22 грн. та судовий збір у сумі 127,74 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на належне ОСОБА_3 майно, а саме вищевказану квартиру постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськарйонного управління юстиції Запорізької області Радєвої М.В. №33064955 від 08 листопада 2012 року було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19 липня 2018 року.

З листа старшого державного виконавця Капасюк А.В. від 25 квітня 2018 року за № 169-41/21611 вбачається, що на виконанні у відділі ДВС Мелітопольського МРУЮ знаходились виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_3, які на теперішній час завершені та поверненні виконавчі документи стягувачу без виконання, при цьому інформацію про накладання арешту на майно на даний час встановити не можливо. Інформація надана відповідно до відомостей ЄДРВП. У зв'язку з тим, що виконавчі провадження завершені у 2012 році, оглянути їх та зробити перевірку вчинених дій не має можливості, у зв'язку з тим, що після закінчення терміну зберігання, виконавчі провадження (строк зберігання яких становить 3 роки) знищені.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що на сьогоднішній день згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на виконанні не перебувають виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 Записи в Єдиному реєстрі боржників так само відсутні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для скасування арешту накладеного на майно боржника є безпідставними, оскільки будь-які виконавчі документи відносно позивача на користь відповідача на примусовому виконанні не перебувають, та відповідач у встановлений законом спосіб та порядок заборгованість не стягує.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявінсть правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: