Єдиний унікальний номер № 225/1278/19
Провадження № 2/225/490/2019
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

з участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в лютому 2019 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось від чоловіка ОСОБА_2, померлого 15 серпня 2003 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_2. В серпні 2003 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 27, зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані по вул.Бєлгородська в м.Торецьку (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області, який за життя на праві приватної власності належав її чоловікові ОСОБА_2 Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 за законом є вона, його дружина. Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_2 за законом або за заповітом не має. Вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про оформлення спадщини від померлого ОСОБА_2 у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, але із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, їй було відмовлено в оформленні спадщини.

Визнання права власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, що залишились від ОСОБА_2, померлого 15 серпня 2003 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлого чоловіка.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, померлого 15 серпня 2003, а саме на житловий будинок № 27, зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані по вул.Бєлгородська в м.Торецьку (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом ОСОБА_2 є чоловіком позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 6). Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище ОСОБА_1.

15 серпня 2003 року ОСОБА_2 помер (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 27, зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані по вул.Бєлгородська в м.Торецьку (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області. Нерухоме майно у виді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями на праві власності належало ОСОБА_2 (а.с. 7, 9), тобто чоловіку позивача по справі.

Відтак, єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 за законом є його дружина, а саме позивач по справі.

Позивач по справі звернулася до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини від померлого 15.08.2003 чоловіка ОСОБА_2, але їй було відмовлено в оформленні спадщини. Даний факт підтверджено постановою про відмову вчинення нотаріальних дій від 20.02.2019 (а.с.10).

Отже, після смерті ОСОБА_2 позивач по справі фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами, за правом представлення від померлого чоловіка, не відмовлялася від неї.

Крім того, згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 11, 21-22) після померлого 15.08.2003 ОСОБА_2 до приватного нотаріуса ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

З огляду на це суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини від померлого чоловіка, оскільки зазначене майно належало йому на праві приватної власності, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість підтвердити своє право власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, його вимоги підлягають судовому захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 27, зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані по вул. Бєлгородська в м.Торецьку (попередня назва міста Дзержинськ) Донецької області, що залишилися від чоловіка ОСОБА_2, померлого 15 серпня 2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції ЦПК України (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв