Ухвала

01 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 643/3720/15-ц

провадження № 61-18762ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тамазликара Леоніда Йосиповича на постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання часток співвласників,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення часток співвласників.

Позовна заява мотивована тим, що при прийнятті рішення Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова від 01 березня 1994 року № 34/11 про перерозподіл ідеальних часток співвласників будинку АДРЕСА_1 була допущена помилка при визначенні часток співвласників, так як фактично при перерозподілі часток не був врахований побудований та прийнятий в експлуатацію сарай літ. «К» та невірно врахована її частка у праві власності, оскільки замість належних їй 49/300 частини у праві власності, фактично за нею було зареєстровано право власності на 98/300 частини, і саме ця частка прийнята у розрахунку при перерозподілі часток. Зазначена помилка у рішенні виконавчого комітету не дозволяє їй зареєструвати за собою право власності на частку у зазначеному житловому будинку відповідно до фактично належної їй частки, що підтверджується відмовою реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у реєстрації права власності.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 присила визначити ідеальні частки співвласників житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , визнавши, що ОСОБА_1 належить 67/100 частини замість 71/100 частини, їй належить 17/100 частини замість 49/300 частини, ОСОБА_4 - 16/100 частини замість 25/300 та 49/300 частини.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 достовірно знала про перерозподіл часток з 2010 року, однак не порушувала питання про невідповідність часток та не зверталась до суду з відповідним позовом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено перерозподілити ідеальні частки співваласників житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і визнати право власності ОСОБА_2 - на 16/100 частини замість 49/300 частини, ОСОБА_1 - на 68/100 частини замість 71/100 частини. Визначити, що частина померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складає 16/100 частини замість 25/300 та 49/300 частини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2804, складеного 28 січня 2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Радченко С.В. ідеальні частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , перерозподілені у зв`язку зі зведенням житлової прибудови літ. «А-1» (приміщення «1-6», «1-7»), сіней літ. «а-1» (приміщення «1»), гаражу літ. «И», сараю літ. «К», станом на березень 1994 року повинні були становити: ОСОБА_5 - 68/100 частин; ОСОБА_2 - 16/100 частин; не зареєстровано за спадкоємцями ОСОБА_4 - 16/100 частин.

Перерозподілення часток співвласників проведено з урахуванням незареєстрованої за спадкоємцями ОСОБА_4 частки, оскільки станом на 1994 рік учасниками спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Разом із тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення позову та визнання за нею права власності не на 17/100 частин, а на 16/100 частин спірного домоволодіння.

Харківський апеляційний суд дійшов таких висновків з урахуванням положень статтей 357, 358, 361 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є поділ майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тамазликара Леоніда Йосиповича на постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання часток співвласників.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров