Справа № 462/7855/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Залізничний районний суд у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря Фрейдун А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської загальноосвітньої школи 1-го ступеня «Світанок» Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2, про виплату компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні згідно ст. 177 Кодексу законів про працю України,

встановив:

12 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 345 254 грн. компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 510 розмірів мінімальних заробітних плат та здійснити контроль суду за виконанням судового рішення від 14 грудня 2017 року у справі № 462/3938/17.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що він, згідно наказу директора ЛЗШ 1-го ступеня «Світанок» № 142-к від 30 листопада 2009 року був звільнений з роботи. Відповідач не здійснив з ним повний розрахунок при звільненні у розмірі 603 грн. 81 коп. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у справі № 462/3938/16-ц його позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача було стягнуто 603 грн. 81 коп. заробітної плати. Зазначає, що відповідач, не маючи наміру виконувати казане рішення суду, не здійснив з ним розрахунок у порядку ст. 117 КЗпП України. Відтак, як вказує позивач, відповідно до компенсаційного розрахунку, компенсація, яка належить позивачу, складає 345 254 грн., що була порахована позивачем за формулою «98 (міс.) х 3 425 грн. (заробітна плата)». Додатково зазначає, що невиконання відповідачем судового рішення про стягнення 603 грн. 81 коп. призвело до його моральних страждань і є фізичним катуванням та потребує морального відшкодування у розмірі 510 розмірів мінімальних заробітних плат.

З огляду на вказане просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

25 березня 2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова було відкрито провадження у справі. Розгляд справи було вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03 квітня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій той з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Відзив мотивує наступним. На виконання листа № 1617 Залізничного ВДВС від 04 квітня 2018 року про відкриття виконавчого провадження 04 квітня 2018 року , згідно виконавчого листа від 02 квітня 2018 р у справі № 462/3938/16-ц ЛЗШ 1 ступеня «Світанок» скерувала лист № 155 від 05 квітня 2018 року до відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів УОДГПЛМР з проханням виконати виконавчий лист (Додаток 1 лист № 155 від 05 квітня 2018 року до відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів УОДГПЛМР), оскільки ЛЗШ 1 ступеня «Світанок» фінансової самостійності не мала, а обслуговування велося бухгалтерією відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2018 року школа отримала 11 квітня 2018 року. ОСОБА_1 було поінформовано листом ЛЗШ 1 ступеня «Світанок» від 24 квітня 2018 року № 176 про перерахунок коштів відділом освіти Шевченківського та Залізничного районів УОДГПЛМР 06 квітня 2018 року до виконавчої служби Залізничного району. Зазначає, що фактом проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 є платіжне доручення № 17 від 06 квітня 2018 року. У Заяві/вимозі від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнає, що за виконавчим листом №462/3938/16-ц від 02 квітня 2018 року стягнуто з боржника грошові кошти. Так, ЛЗШ 1 ступеня «Світанок» виконано Рішення від 10 лютого 2015 року у справі № 462/7712/14- ц та Ухвалу у цій же справі про виправлення описки від 31 березня 2015 року. Додатково повідомляє, що позивач, предявивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну ним моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. З огляду на вказане, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Факт належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. У відзиві просив розглядати справу у порядку спрощеного судочинства.

Третя особа: ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року розгляд справи було вирішено проводити за відсутності учасників судового розгляду, які, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

За ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року, яке у подальшому було залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2018 року ОСОБА_1 працював з 14 лютого 2007 року працював на посаді нічного сторожа, з 01 листопада 2008 року був переведений на посаду сторожа та з 10 грудня 2009 року позивача звільнено із займаної посади.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року позовні вимоги позивача були задоволені частково, за відповідача ЛЗШ 1-го ступеня «Світанок» було стягнуто 603 грн. 81 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВК № 56123209 Залізничним ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа № 462/3938/16-ц, виданого 02 квітня 2018 року, було відкрито виконавче провадження № 56123209 про стягнення з ЛЗШ 1-гоступеня «Світанок» на користь ОСОБА_1 603 грн. 81 коп.

Платіжним дорученням № 17 від 06 квітня 2018 року стверджується, що Відділом освіті у Залізничному районі м. Львова було здійснено перерахування коштів у розмірі 814 грн. 19 коп. за виконавчим провадження № 256123209.

Листом СЗШ 1-го ступеня «Світанок» до ОСОБА_1, копією чеку та опису вкладення, який датована 24 квітня 2018 року, стверджується, що відповідач повідомив позивача про виконання судового рішення по справі № 462/3938/16-ц від 14 грудня 2017 року.

Заявою/вимогою від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнав, що за виконавчим листом № 462/3938/16-ц від 02 квітня 2018 року стягнуто з боржника грошові кошти.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1цього Кодексу встановлено, що згідно статтею 47 Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України вирішив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Із змісту п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, оскільки остаточний розрахунок за роботу на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у справі № 462/3938/16-ц, було проведено 24 квітня 2018 року, про що йому було відомо, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні в порядку ст.117 КЗпП України, не підлягають до задоволення у звязку з пропуском ним строку звернення до суду.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до ст.237-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Даний перелік обставин визнаний загальними, так як його наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів в підтвердження вимоги щодо відшкодування на його користь моральної шкоди. Відтак, позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення за недоведеністю.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, викладені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. А тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЛЗШ 1-го ступеня «Світанок» про виплату компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 47, 115 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської загальноосвітньої школи 1-го ступеня «Світанок» Львівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про виплату компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України у повному обсязі.

Відповідно до вимог п. п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: 79019, м. Львів, а/с № 2816).

Відповідач: Львівська загальноосвітня школа 1-го ступеня «Світанок» (адреса: 79021, м. Львів, вул. Петлюри, буд. 43а).

Третя особа: ОСОБА_2 (адреса: 79021, м. Львів, вул. Вечірня, 12/1).

Суддя/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно.

Суддя: