Провадження № 2/761/1870/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Савлук І.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на майно,

встановив:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1976 року проживає в будинку, що побудований його батьком - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. З 1981 року позивач зареєстрований за вказаною адресою разом зі своєю дружиною - ОСОБА_4 та донькою - ОСОБА_5.

За цією ж адресою розташований також і інший будинок, 1/2 якого з 24 червня 2009 року належить на праві власності ОСОБА_6, 1/4 з 11 квітня 1998 року - ОСОБА_7, 1/4 з 11 квітня 1998 року - ОСОБА_8, що підтверджується реєстраційним написом на право встановлювальному документі, а саме свідоцтві про право на спадщину за заповітом та довідкою-характеристикою від 26 квітня 2006 року, виданою Київським БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

У квітні 2008 року позивач письмово звертався до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на виготовлення проектно-кошторисної документації для прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1.

Листом Шевченківської районної в м. Києві держаної адміністрації від 17 травня 2008 року №171-С-1523 було повідомлено, що для розгляду порушеного питання необхідно надати документи, в тому числі і копію свідоцтва про право власності на будинок, копію свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а в разі ненадання таких документів вирішити поставлене питання буде неможливо.

Відповідно до звіту про оцінку майна житлового двокімнатного будинку загальною площею 52,2 кв.м., АДРЕСА_1 житловий будинок за даною адресою побудований у 1976 році, тобто на момент закінчення будівництва жилого будинку нормами чинного законодавства на той час не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введений лише з 29 червня 1998 року, а тому не можна вважати, що зазначений будинок є самочинним або незавершеним.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів трудящих від 07 грудня 1954 року №2052 була передана ОСОБА_3 (батьку позивача) для забудови.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина позивача - ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_11, який є братом позивача, відмовився від права користування земельною ділянкою на користь ОСОБА_1 (позивача у справі), відповідно єдиним спадкоємцем після смерті батьків є ОСОБА_1

На підставі викладеного в позові, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на житловий двокімнатний будинок загальною площею 52,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів №2052 від 07 грудня 1954 року була передана ОСОБА_3 для забудови.

У 1976 році на вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок.

Відповідно до довідки-характеристики КП КМ БТІ №1157575 від 26 квітня 2006 року за вказаною знаходиться ще одне домоволодіння, яке зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 10275 за ОСОБА_12 на 12 частку майна, ОСОБА_7 на 1/4 частку майна та ОСОБА_8 на 1/4 частку майна.

Розпорядженням Шевченківської РДА у м. Києві №163 від 14 листопада 1995 року було затверджено акт обстеження будинку АДРЕСА_1 на встановлено, що вказаний будинок не відповідає санітарним стандартам та технічним вимогам, непридатний для мешкання та таким, що підлягає терміновому відселенню.

Відповідно до довідки Шевченківської РДА у м. Києві ОСОБА_13 перебуває на квартирному обліку з 04 липня 1996 року у складі сім'ї з двох осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_10 є батьками позивача у справі - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 листопада 1950 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26 червня 2007 року.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 червня 2007 року.

ОСОБА_11 відмовився від права користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, код ділянки - НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1.

Відповідно до листа Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держанвої адміністрації) Департаменту земельних ресурсів №09 від 24 жовтня 2017 року, земельна ділянка площею 0,0825 га по АДРЕСА_1 (обліковий код НОМЕР_4) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковується за фізичними особами. За поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки в користування (власність). Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня.

За даними автоматизованої системи ПК «Кадастр» земельна ділянка за вказаною адресою на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковується за громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_10 є ОСОБА_1

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позиваче не доведено ту, обставину, що його батьки були власниками нерухомого майна та зареєстрували право власності на спірне нерухоме майно, право власності на яке позивач просить визнати за ним в порядку набувальної давності, окрім згідно з наявними в матеріалах справи документах прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за іншими особами.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 344, 392 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на майно - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: