Провадження № 2-о/947/453/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Луняченка В.О.

за участю:

секретаря судових засідань Нефедової Г.В.

представника заінтересованої особи Величко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису стосовно кривдника,

ВСТАНОВИВ:

До суду 30.10.2019 року звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису відносно її співмешканця ОСОБА_2 ..

Заява обґрунтована тим, що з 2010 року проживає спільно із ОСОБА_2 , їх спільною дітиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з 2012 року ОСОБА_2 почав застосовувати відносно заявника психологічне та фізичне насильство, у вигляді приниження нецензурними словами, погроз фізичного насильства та наносячи побої різної тяжкості, а 14.10.2019 року в черговий раз наніс тілесні ушкодження при дітях, у зв`язку із чим заявниця разом з дітьми покинула місця сумісного проживання належну їй на праві власності частину будинку АДРЕСА_1 та проживати у знайомих.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , який раніше судимий, зараз притягується до кримінальної відповідальності та зло вважає наркотичними засобами, а також здійснює негативний вплив на психічний і моральний стан дітей, заявник просить протягом шести місяців заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні майном, що є її власністю, а саме будинком за адресою АДРЕСА_1 ; обмежити спілкування ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 19.12.2008 року та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити наближатися до будинку за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 № 38 ближче ніж на 300 метрів; заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 19.12.2008 року та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування та телефонні переговори, в тому числі за допомогою менеджерів з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 19.12.2008 року та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею чи дітьми через засоби зв`язку, особисто чи через третіх осіб.

В якості доказів, підтверджуючих викладені у заяві обставини, до суду подано копія паспорту та ідентифікаційного коду заявника, копія посвідчення багатодітної матері, копія свідоцтв про народження дітей, копії документів про право власності на будинок АДРЕСА_1 , який придбано на ім`я заявниці 27.08.2018 року, копія документів про реєстрацію у даному будинку осіб, копія заяви про злочин, поданий заявником 14.10.2019 року до Київського ВП ГУНП в Одеській області, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідування про внесення відомостей по заяві ОСОБА_1 .

До судового засідання ОСОБА_1 не з`явилась, у телефонному режимі повідомила про побоювання знаходження в одному місці із ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 та його адвокат Величко К.Г., заперечували проти задоволення зави про видачу обмежувального припису, та пояснили, що дана адреса будинок АДРЕСА_1 , є єдиним місцем проживання ОСОБА_2 після того як у 2018 року він продав квартиру АДРЕСА_3 саме для допомоги у придбанні вищезазначеного будинку, про що свідчить копія паспорта в якому наявна відмітка про зняття з реєстрації за даною адресою 31.07.2018 року, він з повагою та любов`ю ставиться до своєї дитини та дітей ОСОБА_1 а також до самої ОСОБА_1 та дійсно 14.10.2019 року стався побутовий конфлікт із заявницею, про що ОСОБА_2 шкодує, та хотів би примирення, але заявниця відмовляється спілкуватись.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд, приходить до висновку що з матеріалів справи неможливо встановити наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_2 у будь-якому його прояві.

Посилання заявниці на постійні прояви психічного та/або фізичного насильства з боку ОСОБА_2 у період 2012 -2019 років не знайшли свого підтвердження у будь яких доказах наданих до суду заявником.

Єдиним доказом на яке посилається заявник є її особиста заява від 14.10.2019 року про систематичне насильство. Будь яких доказів такого насильства медичні докази, пояснення інших осіб, інші звернення до правоохоронних органів, звернення до відповідних установ стосовно насильства відносно дітей, суду не представлено.

В даному випадку обмежувальний припис у тому вигляді який просить застосувати заявник є втручанням як в право особи на житло так і права особи на приватне життя і сім`ю, яки захищені Конституцією України а також Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб ( ч.1,2 ст. 8 Конвенції ).

В даному випадку, на думку суду, відсутні докази того, що такий вид втручання, як просить заявник, буде пропорційним діям ОСОБА_2 та необхідним у демократичному суспільстві.

Факт притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за іншим обставинами не може бути визначено судом як належні докази по даної справі, також як і відомості про затримання ОСОБА_2 з наркотичним приладами, які містяться у свобідному доступі у реєстрі судових рішень.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та керуючись статями 10, 81, 141, 223, 263-265, 350-1 - 350-8, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП місце проживання: АДРЕСА_1 ), про видачу, строком на шість місяців, обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , про заборону перебування в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 ; усунення перешкод у користуванні майном: будинком за адресою АДРЕСА_1 ; обмеження спілкування із дітьми; заборони наближатися до будинку за адресою АДРЕСА_1 та загальноосвітньої школи № 38 ближче ніж на 300 метрів; заборони особисто та через третіх осіб розшукувати заявницю та дітей; заборонити вести листування та телефонні переговори, в тому числі за допомогою менеджерів з заявницею та дітьми або контактувати з нею чи дітьми через засоби зв`язку, особисто чи через третіх осіб.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня видачі повного судового рішення, безпосередньо до Одеського апеляційного суду та /або через Київський районний суд м. Одеси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення суду виготовлено 04.11.2019 року