ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 640/6438/18

провадження № 61-49106св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Харківській області,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі ГУ НП в Харківській області).
В обґрунтування заяви зазначив, що у період з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року перебував у районах здійснення антитерористичної операції і приймав безпосередню участь у її проведенні з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Так, на виконання наказу ГУ НП в Харківській області № 1194 від 28 серпня 2017 року його направлено для проходження стажування до Лисичанського відділу поліції ГУ НП в Луганській області.
У період стажування від залучався до виконання бойових завдань із забезпечення публічної безпеки та порядку на блокпосту «БП-06-Л» (село Демине-Олександрівка Троїцького району Луганської області).
Після повернення із зони проведення антитерористичної операції 23 березня 2018 року ОСОБА_1 подав начальнику ГУ НП в Харківській області рапорт щодо надання йому статусу учасника бойових дій як такому, що брав безпосередню участь у захисті суверенітету та територіальної цілісності України.
Проте листом від 28 березня 2018 року йому повідомлено про відсутність правових підстав для надання статусу учасника бойових дій з огляду на те, що він направлявся для проходження стажування до ГУ НП в Луганській області і не залучався до проведення антитерористичної операції, а виконував завдання з охорони громадського порядку та свої службові обов`язки як поліцейського, який склав присягу на вірність народу України.
Оскільки ОСОБА_1 не погоджується із такою відмовою і вважає її помилковою, просив суд встановити факт його безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України та перебування у районах проведення антитерористичній операції у період її проведення з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року, ухваленим у складі судді Шмадченко С. І., заяву задоволено.
Встановлено факт безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і його перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та дійшов висновку про доведеність тверджень заявника щодо його перебування у районах антитерористичної операції і безпосередньої участі у її проведенні у період з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року.
Постановою Харківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ГУ НП в Харківській області у відшкодування судового збору 528,60 гривень.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що факт участі у антитерористичній операції встановлюється у позасудовому порядку відповідно до визначеної законодавством процедури шляхом звернення до компетентних органів, повноваження яких суд на себе перебирати не може.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову Харківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права.
На думку заявника, подані ним докази у достатній мірі підтверджують його участь у антитерористичній операції, перебування у районах її проведення, забезпечення її проведення, участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року.
Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2018 року № 868, у пункті 8 розділу ІІ якого вказано, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в антитерористичній операції чи інших бойових діях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, учасником війни, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право особи на визнання її учасником бойових дій, учасником війни.
Позиція інших учасників справи
У квітні 2019 року ГУ НП в Харківській області подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Вказало, що підтвердження участі особи у проведенні антитерористичній операції здійснюється у позасудовому порядку згідно з встановленою законодавством процедурою, тому апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні цієї заяви.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 4 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року на виконання наказу ГУ НП в Харківській області № 1194 від 28 серпня 2017 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції під час стажування на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Лисичанського ВП ГУ НП в Луганській області.
Оцінивши витяги з наказів ГУ НП в Луганській області «Про проведення ротації особового складу ГУ НП в зоні проведення АТО на території Луганської області» № 3265 від 7 вересня 2017 року, № 3471 від 21 вересня 2017 року, № 3681 від 5 жовтня 2017 року, № 3872 від 19 жовтня 2017 року, № 4101 від 2 листопада 2017 року і № 4354 від 16 листопада 2017 року суд встановив, що заявник залучався до виконання бойових завдань із забезпечення громадської безпеки та порядку на блокпосту «БП-06-Л» (село Демине-Олександрівка Троїцького району Луганської області).
23 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ НП в Харківській області із рапортом, у якому просив видати йому посвідчення учасника бойових дій.
У цей ж день ГУ НП в Харківській області листом роз`яснило ОСОБА_1 , що відсутні підстави для отримання ним статусу учасника бойових дій, оскільки не надано належних доказів його вибуття з місця постійного несення служби та прибуття у розпорядження сил та засобів Антитерористичного центру, а також не надано доказів бойових розпоряджень, які підтверджували б факт участі у бойових діях.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що законом визначений позасудовий порядок встановлення такого факту як участь особи у проведенні антитерористичній операції, що здійснюється шляхом звернення до спеціально створеної комісії або міжвідомчої комісії. Оскільки суд не може перебирати на себе повноваження інших державних органів, ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту свого права.
Проте повністю із такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.
Пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою, встановлено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій таким особам, їх категорії та терміни участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі Порядок).
Абзацом другим пункту 2 Порядку у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою, визначено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення (пункт 2-1 Порядку).
У пункті 4 Порядку визначено перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і посвідчують їх безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. До таких документів відносяться витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Для осіб, які проходять службу (працюють) у військових частинах (органах, підрозділах), установах та організаціях або на підприємствах, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, такими документами є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.
Відповідно до пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій стосовно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС. У разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, рішення примає міжвідомча комісія.
Для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання (пункт 6 Порядку).

Згідно з пунктом 8 Порядку у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.
Положенням про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, у редакції на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою (далі Положення), встановлено, що комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни утворюється в апараті МВС наказом МВС з метою реалізації заходів, пов`язаних із наданням статусу учасника бойових дій, учасника війни працівникам МВС.

Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: 1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; 2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; 3) перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Підтвердні документи для прийняття такого рішення зазначені у розділі ІІІ Положення і відповідають вказаному у пункті 4 Порядку переліку.
Рішення про встановлення факту участі особи у проведенні антитерористичної операції у даному переліку відсутнє.
Не містить положень про можливість встановлення такого факту на підставі судового рішення для подальшого надання статусу учасника бойових дій і Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що законодавством визначений позасудовий порядок встановлення такого факту як участь особи у проведенні антитерористичної операції, а саме шляхом звернення до відповідної комісії або міжвідомчої комісії.
Оскільки суд не може перебирати на себе повноваження інших державних органів, а лише за наявності достатніх правових підстав перевіряє законність їх дій щодо розгляду спірного питання, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що до прийняття комісією відповідного рішення про надання чи відмову у наданні ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій дане питання не підлягає розгляду судом.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про визначення законодавством позасудового порядку встановлення факту участі особи у проведенні антитерористичної операції, суд апеляційної інстанції помилково прийняв постанову про відмову у задоволенні заяви, що може бути наслідком лише розгляду заяви по суті і встановлення безпідставності зазначених у ній доводів, тобто недоведеності існування обставин, які просить встановити заявник.

Оскільки апеляційний суд участь чи неучасть Полторапавлова М. Г. у проведенні антитерористичної операції та його перебування у районах проведення антитерористичної операції у період її проведення з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року не перевіряв, так як дійшов висновку про віднесення вирішення цього питання до повноважень інших органів, дана заява не може розглядатися по суті, а провадження у справі підлягає закриттю.
Стаття 414 ЦПК України визначає, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255цього Кодексу.
У пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України вказано, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, касаційний суд приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року і постанови Харківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року із закриттям провадження у справі.
Доводи заявника про подання ним достатньої кількості доказів на підтвердження участі у антитерористичній операції, перебування у районах її проведення, забезпеченні її проведення, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року, не спростовують правильності такого висновку, оскільки розгляд зазначених документів і вирішення питання про надання особі статусу учасника бойових дій вирішується відповідними комісіями, створеними згідно з законодавством, у позасудовому порядку.

Касаційний суд відхиляє посилання заявника на те, що наявність у нього права на подання цієї заяви випливає із пункту 8 розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2018 року № 868, в якому передбачено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в антитерористичній операції чи інших бойових діях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, учасником війни, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право особи на визнання її учасником бойових дій, учасником війни.
Так, розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 315 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.
Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі у бойових діях необхідне йому для отримання статусу учасника бойових дій. На підтвердження цього факту заявник послався на наявність доказів щодо його участі у антитерористичній операції, перебування у районах її проведення, забезпеченні її проведення, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 30 серпня 2017 року до 30 листопада 2017 року. При цьому доказів звернення до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни щодо розгляду цього питання заявником не надано.

Системний аналіз норм Порядку та Положення дає підстави для висновку, що встановлення факту участі особи у антитерористичній операції є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі у антитерористичній операції чи інших подіях, які дають право на визнання особи учасником бойових дій. Під час вирішення комісією питання про надання статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які ОСОБА_1 послався, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту його участі у проведенні антитерористичної операції.
Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб, так як згідно з вимогами Порядку та Положення документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.
Зазначення у пункті 8 розділу ІІ Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.
Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 233/2929/17.
За таких обставин доводи заявника про те, що звернення до суду із заявою про встановлення факту участі у антитерористичній операції прямо передбачене законодавством, помилкові і не спростовують того, що дана заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись статтями 255, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року і постанову Харківського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Харківській області, закрити.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов