Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/24054/17

провадження № 61-38984 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.

суддів: Гулька Б. І., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова Ася Назимівна,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт-6»

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від

05 лютого 2018 року у складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В.,

Кравець В. А., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. від 30 серпня 2012 року про стягнення виконавчого збору, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт-6» (далі - ТОВ «Базальт-6»).

На обгрунтування вимог скарги зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 33353660, відкрите

10 липня 2012 року на виконання виконавчого листа № 2-3036/11, виданого

01 лютого 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») заборгованості у розмірі 2 123 953,90 дол. США, що еквівалентно 16 916 655,53 грн.

07 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про заміну стягувача ПАТ «Сведбанк» на

ТОВ «Базальт-6».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від

28 серпня 2017 року виконавче провадження № 33353660 закінчено у зв'язку із заявою стягувача від 01 липня 2017 року про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду.

Разом з тим, у межах вказаного виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. від 30 серпня 2012 року з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 1 691 655,56 грн, на виконання якої Солом'янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 54707294.

Посилаючись на те, що державним виконавцем у виконавчому провадженні

№ 33353660 не було вчинено жодної дії спрямованої на примусове виконання рішення суду, погашення заборгованості відбулося у позасудовому порядку, а постанову від 30 серпня 2012 року пред'явлено до виконання лише 14 вересня 2017 року, тобто з пропуском установленого законом строку, ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. про стягнення виконавчого збору від 30 серпня 2012 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень, ухвал судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Оскільки боржником ОСОБА_1 у наданий строк для добровільного виконання судового рішення не було вчинено дій щодо його фактичного виконання, державним виконавцем правомірно винесено постанову від 30 серпня 2012 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 33353660, який підлягає стягненню за вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання судового рішення, незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби. Строк на пред'явлення постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору до виконання слід розраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження про стягнення основної суми боргу, а саме з

28 серпня 2017 року, тому він не є пропущеним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги заявника, оскільки рішення суду боржником не було виконано добровільно у строк визначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 30 серпня 2012 року. Погашення ОСОБА_1 заборгованості поза межами виконавчого провадження, не може бути підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору. При пред'явленні до примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, старшим державним виконавцем Рагімовою А. Н. дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У ході виконання відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження № 33353660 з виконання виконавчого листа № 2-3036/11, виданого Солом'янськими районним судом м. Києва 01 лютого 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ТОВ «Базальт-6» заборгованості у розмірі 2 123 953,90 дол. США, що еквівалентно 16 916 655,53 грн, державним виконавцем з ОСОБА_1 та інших боржників у примусовому порядку не було стягнуто навіть частини боргу, оскільки погашення заборгованості відбулося поза межами виконавчого провадження, що не породжувало правових підстав для стягнення виконавчого збору. Крім того відповідно до законодавства чинного на дату відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав право винести постанову про стягнення виконавчого збору на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, тобто не пізніше 18 липня 3012 року, у той час як її датовано 30 серпня

2012 року, тобто з порушенням строків, що є самостійною підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 33353660, відкрите

10 липня 2012 року на виконання виконавчого листа № 2-3036/11, виданого

01 лютого 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості у розмірі 2 123 953,90 дол. США, що еквівалентно 16 916 655,53 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімоної А. Н. від 30 серпня 2012 року про стягнення виконавчого збору, з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 1 691 655,56 грн.

Підставою для винесення зазначеної постанови слугував факт не виконання боржником рішення суду, у строк наданий для його добровільного виконання.

07 грудня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про заміну стягувача ПАТ «Сведбанк» на

ТОВ «Базальт-6».

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від

28 серпня 2017 року виконавче провадження № 33353660 закінчено у зв'язку із заявою стягувача від 01 липня 2017 року про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Зважаючи на те, що на дату закінчення виконавчого провадження виконавчий збір стягнуто не було, постанову про стягнення виконавчого збору 14 вересня 2017 року було направлено для примусового виконання до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яким відкрито виконавче провадження № 54707294.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 427 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України)

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Ураховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця у листопаді 2017 року, на спірні правовідносини поширюється дія саме Закону № 1404-VIII.

Згідно статтею 1 зазначеного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закон № 1404-VIIIпостанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

За змістом наведеної норми примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом частина перша статті 74 Закону

№ 1404-VIII.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що Законом

№ 1404-VIIIвстановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження

№ 12-93гс18) та у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц (провадження № 14-266цс18)

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не надав оцінки тому, що частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII, яка є імперативною, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, у зв'язку з чим провадження у справі необхідно закрити.

За змістом частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. від 30 серпня 2012 року про стягнення виконавчого збору, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Базальт-6», закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: Б. І. Гулько

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик