Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 629/4122/15-ц

провадження № 61-19933св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І,.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Гуцал Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 05 травня 2012 року уклав з відповідачем договір позики, відповідно до умов якого передав їй 46 500 грн зі строком повернення до 05 травня 2013 року та зі сплатою 20 % річних. Зазначав, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконала, кошти не повернула. Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 144 469, 50 грн основної заборгованості, 34 524,66 грн процентів, 3 783, 70 грн як три проценти річних, 37 073,27 грн інфляційних втрат та 2 477,58 грн судового збору.

18 грудня 2015 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ОСОБА_4 про припинення правовідносин за договором позики. Вказувала, що кошти від ОСОБА_4 не отримувала, договір позики на цю суму укладала з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що свідчать їхні розписки, а підписала договір позики з ОСОБА_4, оскільки він виступив як поручитель перед ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Ураховуючи те, що борг вона повернула, то підстави для стягнення з неї коштів на користь ОСОБА_4 відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незважаючи на те, що ОСОБА_5 підписала договір позики з ОСОБА_4, однак коштів від позивача не отримала, підстави для стягнення з неї коштів за цим договором відсутні. Оскільки матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_4, цей договір уважається неукладеним, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання правовідносин за цим договором припиненими.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 126 758,38 грн основної заборгованості за договором позики, 27 925,48 грн процентів за договором, 3 248,63 грн як три проценти річних та 1579,32 грн судового збору. В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на підтвердження своїх доводів про те, що грошові кошти за спірним договором позики ОСОБА_5 не отримала, відповідач посилалась на показання свідків, у той час як за змістом статті 1051 ЦК України договір позики не може бути оспорений за безгрошовістю на підставі показань свідків. Отримання ОСОБА_5 боргу від інших осіб не спростовує укладення договору позики з позивачем. Ураховуючи те, що зобов'язання за договором позики не виконані, підстави для визнання правовідносин припиненими за цим договором відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за договором позики, процентів, трьох процентів річних та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Розгляд справи призначено на 20 лютого 2019 року.

19 лютого 2019 року від ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому представник позивача просила відкласти розгляд справи у зв'язку з неотриманням копії касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року клопотання задоволено, відкладено розгляд справи, надіслано позивачу та його представнику копії касаційної скарги та роз'яснено право надати відзив на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що свідки підтвердили боргові зобов'язання ОСОБА_5 саме перед ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а з ОСОБА_4 мав бути укладений договір поруки.

08 червня 2017 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли пояснення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що відсутність офіційного оголошення девальвації національної валюти є підставою для скасування рішення апеляційного суду.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

07 березня 2019 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 травня 2012 року ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) уклали нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 46 500 грн строком до 05 травня 2013 року зі сплатою 20 % річних.

Відповідно до пункту 3 договору позики кошти передані позикодавцем та отримані позичальником до підписання цього договору.

В разі девальвації національної одиниці України протягом строку дії цього договору позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях в еквіваленті 5 815 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики, процентів за цим договором та трьох процентів річних. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується та не переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 60 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилалась на те, що кошти за договором позики не отримувала, що підтверджується показаннями свідків.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Оскільки договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено в письмовій формі і посвідчено нотаріально, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що показання свідків про неотримання ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_4 за договором позики відповідно до статті 1051 ЦК України, не є належними доказами.

Установивши, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, зобов'язання ОСОБА_5 за договором позики не виконані, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для визнання договору позики припиненим є правильним.

Доводи касаційної скарги з посиланням на пояснення свідків про боргові зобов'язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 та ОСОБА_7, поручителем яких виступив ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та наявними у матеріалах справи доказами. Розписки про те, що ОСОБА_5 позичила у них кошти та докази на підтвердження їх повернення не спростовують встановлених судом обставин у правовідносинах між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до пункту 1 договору позики ОСОБА_5 зобов'язалась до 05 травня 2013 року повернути ОСОБА_4 кошти в сумі 46 500 грн.

Згідно з пунктом 4 зазначеного договору в разі девальвації національної грошової одиниці України протягом строку дії цього договору позичальник зобов'язується повернути суму коштів у гривнях, еквівалентну 5 815 доларам США за офіційним курсом Національного банку України.

Оскільки протягом строку дії договору не відбулось девальвації національної валюти України стосовно долара США, підстави для повернення позики в еквіваленті до 5 815 доларів США відсутні.

За таких обставин, рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням курсу долара США на момент звернення ОСОБА_4 до суду з позовом не можна визнати законним і обґрунтованим. Зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 46 500 грн.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 процентів за договором позики після спливу терміну його дії.

Відповідно до пункту 5 договору позики за весь час фактичного користування грошовими коштами позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві 20 % річних.

За таких обставин зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню проценти відповідно до пункту 5 договору позики в сумі 9 300 грн (46 500 х 20% = 9 300 грн).

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року відповідно до статті 412 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутих зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 розміру основної заборгованості за договором позики з 126 758,38 грн до 46 500 грн та процентів з 27 925,48 грн до 9 300 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Ураховуючи те, що ОСОБА_5 позику ОСОБА_4 не повернула, апеляційний суд правильно обчислив розмір 3 % річних в 3 248,63 грн з урахуванням вимог статті 625 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви про стягнення 219 821,13 грн ОСОБА_4 сплатив 2477,58 грн судового збору, а його позов підлягає задоволенню в частині 59 048,63 грн, розмір судового збору, що підлягає стягненню зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, слід зменшити пропорційно розміру задоволених позовних вимог з 1579 грн до 590,48 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2017 року змінити, зменшивши розмір основної заборгованості за договором позики з 126 758, 38 грн до 46 500 грн, процентів - з 27 925,48 грн до 9 300 грн та розмір судового збору з 1579 грн до 590,48 грн.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило