Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/61718/17-ц

провадження № 61-15930св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України, управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М., від 30 липня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, управління Пенсійного фонду України у місті Івано-Франківську про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй було призначено пенсію на підставі довідки, форму якої затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11, котра у судовому порядку була визнана такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили у частині щодо невключення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, у рахунок відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України щодо ненарахованої та неотриманої різниці у пенсії державного службовця за період з 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року з урахуванням індексу інфляції стягнути на її користь 81 342, 00 грн шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Писанця В. А., від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції 81 342, 00 грн, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що діями відповідача, зокрема, наданням довідок щодо отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію, які не відповідали дійсності, позивачу було завдано збитків, які полягали в нарахуванні позивачеві щомісячної грошової виплати у розмірі, меншому за той, на який вона мала право.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що сума, яку не отримала позивач за період з 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року, є сумою недоотриманої пенсії, тобто у розумінні положень частини другої статті 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, унаслідок чого вказана норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування шкоди відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року і залишити в силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що затвердження Пенсійним фондом України форми довідки, яка не відображає всі складові заробітної плати, на які нараховуються внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, призвело до того, що в період з 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року з вини Пенсійного фонду України позивачу щомісяця не нараховувалася пенсія у розмірі 660, 50 грн. УПФ в м. Івано-Франківську керувалося незаконною формою довідки, і саме це призвело до того, що позивач понесла збитки, тобто вона недоотримала доходи внаслідок порушення свого цивільного права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, управління Пенсійного фонду України у місті Івано-Франківську про відшкодування шкоди, завданої органом державної владипризначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу Пенсійний фонд Українипосилається на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що сума, яка не отримана позивачем за відповідний період, є сумою недоотриманої пенсії, тобто у розумінні статті 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, унаслідок чого вказана норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську за призначенням пенсії державного службовця, для розрахунку розміру якої вона надала довідку від 13 серпня 2010 року № 219/05-035 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», у формі, затвердженій постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11 (а. с. 5-6).

Згідно вказаної довідки до складу заробітної плати при розрахунку пенсії управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію заробітної плати, які нею були одержані та з яких сплачено внески до пенсійного фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2012 року у справі № 2а-8893/12/2670, яка набрала законної сили 05 червня 2013 року на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, визнано постанову правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30 жовтня 2008 року № 19-11, такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо невключення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань, які передбачені Законами України «Про державну службу», «Про оплату праці» та постановами Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268, від 12 вересня 1997 року № 1013, від 20 грудня 1993 року № 1049, від 31 травня 2000 року № 865; зобов`язано Пенсійний фонд України привести у відповідність до вимог законодавства форми довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії, визначених в підпунктах 1.1, 1.3, 1.4 пункту 1 постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30 жовтня 2008 року № 19-11.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2012 року у справі № 2а-8893/12/2670 та у справі 2а-4753/09/2670 Правлінням Пенсійного фонду України ухвалено постанову № 15-1 від 04 вересня 2013 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193, визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року за № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2008 року за № 1161/15852, та затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

13 серпня 2010 року позивач звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську із вимогою щодо проведення відповідної зміни розрахунку пенсії, з урахуванням інших виплат, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення та на соціально-побутові потреби, при цьому надала довідку з останнього місця роботи від 13 серпня 2010 року за № 219/05-035, в якій зазначено, що вона отримала за 24 місяці, що передували року звернення за пенсією, 18 871, 54 грн суми матеріальної допомоги та що з цих сум сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак органом Пенсійного фонду було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.

У зв`язку вказаною відмовою 03 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» та зобов`язання здійснити перерахунок призначеної пенсії, виходячи із заробітної плати з урахуванням суми матеріальної допомоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у допуску до перегляду Верховним Судом України вказаної ухвали касаційної інстанції.

04 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 09 лютого 2011 року, яку ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2014 року залишено без задоволення.

Адміністративний позов про визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року, залишено без задоволення. Вказане судове рішення від 09 лютого 2011 року набрало законної сили 08 листопада 2012 року на підставі ухвали суду апеляційної інстанції.

28 жовтня 2014 року, отримавши 27 жовтня 2014 року нову довідку № 76/9-19-05-33 за останнім місцем роботи, ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсійних виплат, однак, листом від 30 жовтня 2014 року за № 322/Д-8 їй було відмовлено у перерахунку пенсії.

За захистом свого порушеного права позивач звернулась до суду 31 жовтня 2014 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року скасовано постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2014 року у справі № 344/16623/14-а та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо не включення ОСОБА_1 сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань для призначення пенсії позивачу відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 28 жовтня 2014 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 28 жовтня 2014 року з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань згідно довідки Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області № 76/9-19-05-35 від 27 жовтня 2014 року до складових заробітної плати, що враховуються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахування фактично отриманих сум. В решті вимог відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦКП України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_1 пред`явлено позов саме про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень статті 1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 вказаного Закону використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ОСОБА_1 заявила вимоги, які є по суті вимогами про стягнення ненарахованої й недоплаченої суми пенсії за період за період 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року. Відповідачем за цими вимогами є Пенсійний фонд України (його територіальний орган) - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Таким чином між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) та від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19).

Спори між ОСОБА_1 та органами Пенсійного фонду України були предметом розгляду адміністративних судів, зокрема у справі № 344/16623/14-а.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 рокупідлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому необхідно роз`яснити позивачу, що розгляд вимог про стягнення недоотриманої суми пенсії підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства

Керуючись статтями 255, 400, 402, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович