Справа № 309/2993/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 04 червня 2018 року, ухваленого суддею Волощук О.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 02.02.2001 року він отримав у спадщину спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Хустською районною радою від 22.03.1989 року за №328 та зареєстрованого в Хустському бюро технічної інвентаризації за №328.До житлового будинку відносяться надвірні будівлі: літня кухня, сарай, вбиральня, сарай, сарай, огорожа і колодязь. На підставі рішення виконкому Стеблівської сільської ради від 28.03.2002 року та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 2002 року за № 1/2002 позивачем було виконано перебудову житлового будинку в АДРЕСА_2 Будівництво було розпочато позивачем на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №1 від 20.09.2002 року та звершено у 2005 році. Після проведення ремонтних робіт будинок був прийнятий в експлуатацію. Інспекцією ДАБК у Закарпатській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації 18.06.2014 року за № ЗК 68. Тривалий час між ним та відповідачем ОСОБА_2, що є його сусідом, існував спір з приводу суміжного землекористування. Відповідач звертався до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11.03.2014 року (справа №309/2246/13-ц) відповідач провів перебудову відповідно до проектної документації, відступив від межі визначену відстань і межа між дворогосподарствами проходить на віддалі 1 метра від перебудованого будинку позивача. Відповідач спорудив на земельній ділянці позивача винницю, встановивши її опори на віддалі 40 см від стіни його будинку та посадивши виноградну лозу. Вздовж межі на огороді за їхніми будинками відповідачем висаджено плодові дерева, відстань від них до межі становить 0,5-1,0 м. Відповідно до вимог ДБН 79-92 встановлено мінімальну відстань від межі сусідньої ділянки до осі дерев - 3 м, для кущів - 1 м. Ці норми стосуються дерев з діаметром крон до 5 м та мають бути збільшені для дерев з кроною більшого діаметра. Позивач вважає, що плодові дерева та виноградна лоза, посаджені відповідачем, розташовані на його земельній ділянці незаконно на відстані від межі, меншій ніж визначено нормами ДБН, що спричиняє позивачу незручності у використанні власних земель, він не може встановити огорожу між дворогосподарствами та провести роботи з обслуговування і поточного ремонту власного будинку.

За вказних обставин, позивач ОСОБА_1 просив зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у використанні ним земельної ділянки, усунути за її межі: споруду винниці на 1 метр від межі (відповідно 2 метри від будинку), виноградну лозу на 1,5 метра від межі (2,5 метри від будинку) та плодові дерева - 3 метри від межі.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеністю позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. Тривалий час між сторонами існує спір щодо користування земельними ділянками.

Відповідно до ст. 152 ч.2., ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно свідоцтва на спадщину за законом від 02.02.2001 року позивач отримав у спадщину спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Хустською районною радою від 22.03.1989 року за №328 та зареєстрованого в Хустському бюро технічної інвентаризації за №328 (а.с.6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Стеблівської сільської ради Хустського району від 28.03.2002 року та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 2002 року за № 1/2002 позивачем здійснено перебудову спадкового будинку.

Інспекцією ДАБК у Закарпатській області 18.06.2014 року за № ЗК 68 зареєстровано декларацію про готовність даного об'єкта до експлуатації

З п.11-1 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації вбачається, що позивач ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою на праві приватної власності на землю на підставі державного акту НОМЕР_1 від 31.07.2009 року, однак вказаний державний акт не було надано суду.

Натомість позивачем до матеріалів справи додано копію державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 31.07.2009 року, тобто за цим самим серійним номером та датою видачі, який зазначений в декларації, однак даний державний акт виданий іншій особі - ОСОБА_4 і на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 який не є стороною по справі (а.с. 42).

Таким чином, позивачем не подано суду належного та допустимого доказу, який би підтверджував його право власності або право користування земельною ділянкою.

Окрім того, наказом ДАБК у Закарпатській області від 11.06.2018 року №10-СК скасовано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 18 червня 2014 року №ЗК 68 на об'єкт: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 (замовник ОСОБА_1.)

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, на обґрунтування позову позивач вказує на те, що відповідачем йому створюються перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, а саме відповідач на належній йому земельній ділянці спорудив опори на винницю, посадив лозу та висадив плодові дерева.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, межі, площі, конфігурації земельних ділянок обох сторін не визначені, кадастрові номери земельним ділянкам не присвоєно, та жодною із сторін не виготовлено правовстановлюючих документів на земельні ділянки, якими вони користуються.

Таким чином, посилання позивача, що відповідач створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81ЦПК України)

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтовано відмовив у позові.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий :

Судді: