ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 642/3208/17ц

провадження № 22-ц/818/721/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватний вищий навчальний заклад «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в складі судді Ольховського Є.Б.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із уточненим в подальшому позовом до Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» (далі - ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут») та просив: визнати незаконним і скасувати наказ про його звільнення від 20 червня 2017 року № 120; поновити його на посаді ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії з 02 червня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2017 року по день ухвалення судового рішення в розмірі 66 500 грн. 85 коп.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Позов мотивовано тим, що згідно з наказом від 30 жовтня 2012 року № 36 його прийнято на посаду ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» таукладено контракт строком дії до 30 жовтня 2017 року. 02 червня 2017 року відповідач видав наказ № 120 про дострокове розірвання трудового договору (контракту) з ним за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України та звільнив від обов'язків завідуючого кафедрою історії, професора історії. Підставами для дострокового розірвання трудового договору (контракту) було затвердження висновків комісії зі службового розслідування по фактам невиконання та перевищення ним, як ректором, службових повноважень. Вважає дострокове розірвання трудового договору (контракту), звільнення із займаної посади з вказаних відповідачем в наказі підстав незаконним, проведеним з порушенням норм КЗпП України, Статуту та посадової інструкції ректора ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут». Він не укладав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, будь-які матеріальні цінності під звіт при призначенні на посаду ректора не отримував. Як ректор він не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, а лише виконує управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут». Вказує на порушення порядку його звільнення з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, а саме - неотримання попередньої згоди на звільнення працівника первинної профспілкової організації; відсутність подання Вченої ради інституту до загальних зборів трудового колективу про дострокове припинення повноважень ректора інституту; відсутність згоди загальних зборів трудового колективу про дострокове припинення повноважень ректора інституту. В зв'язку з порушенням з боку відповідача його законного права на працю, постійні хвилювання через неможливість в подальшому забезпечити сім'ю, він зазнав моральних страждань, які оцінює в розмірі 100 000 грн.

ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» позовні вимоги не визнав, у відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що службовим розслідуванням, за результатами якого було складено відповідний висновок від 02 червня 2017 року, встановленопорушення посадових обов'язків, службову недбалість, перевищення повноважень з боку головного бухгалтера та ректора ОСОБА_1, що призвели до спричинення матеріальної шкоди ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»на суму 2 021 288 грн. 08 коп. Рішення про звільнення позивача було прийняте 02 червня 2018 року на загальних зборах засновників ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут». Матеріальна відповідальність позивача закріплена в статуті ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» та посадовій інструкції ректора. Крім того, відповідач посилається на неможливість поновлення позивача на попередній посаді в зв'язку зі скороченням посади ректора, закінченням строку трудового договору (контракту) та пропуск позивачем місячного строку для звернення з позовом про поновлення на роботі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», визнавши незаконним його звільнення. Стягнуто з ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2017 року по день ухвалення рішення в розмірі 100 603 грн. 85 коп. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1, як ректор ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», не здійснює безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, а тому трудовий договір (контракт) не може бути достроково розірвано на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України; звіти ОСОБА_1 на протязі 2012-2015 років затверджувались засновниками ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», аудиторська перевірка фінансово-господарської діяльності за період з 01 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року порушень фінансової звітності, бухгалтерського обліку з боку ректора ОСОБА_1 не встановила, а тому невиконання та перевищення позивачем, як ректором, службових повноважень не доведено; ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не подав подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 до первинної профспілкової організації, чим порушив вимоги статті 43 КЗпП України. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача розраховано відповідно до статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» та правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. відмовлено, оскільки позивачем не надані докази на підтвердження того, що порушення його законних прав відповідачем призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як передбачено нормами статті 237-1 КЗпП України.

20 листопада 2018 року ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Статутом ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» та посадовою інструкцією ректора передбачено, що ректор інституту є розпорядником майна та коштів; відповідає за результати фінансово - господарської діяльності, стан і збереження будівель та іншого майна; розпоряджається грошовими та іншими матеріальними засобами відповідно до чинного законодавства та Статуту інституту, а отже висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, а лише виконує управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами є помилковим. Законодавством передбачені випадки, коли розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відбувається без попередньої згоди виборного органу профспілки. Стаття 43-1 КЗпП України визначає перелік випадків, коли згода профспілки на звільнення найманих працівників не вимагається, а саме - звільнення керівника підприємства, установи, організації. Позивач, як ректор, є керівником ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», а тому згода на його звільнення профспілкового органу не є необхідною. Судом першої інстанції залишено без уваги, що згідно з наказом ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» від 15 травня 2017 року № 93 посади ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії скорочені з 18 липня 2017 року; строк дії контракту ОСОБА_1 закінчився 30 жовтня 2017 року.

26 січня 2019 року ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» подав заяву про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року.

Заява мотивована тим, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в частині стягнення з ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 100 603 грн. 85 коп. виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 57634856 у зв'язку із фактичним виконанням рішення та платіжним дорученням від 08 січня 2019 року № J0108X0LV7 про перерахування ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на рахунок Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області грошової суми в розмірі 110 888 грн. 22 коп. Тому, у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року, просив вирішити питання про поворот його виконання на підставі статті 444 ЦПК України.

29 січня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на підставі пункту 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй (стаття 1, частини 1, 2 статті 8 Конституції України).

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Матеріали справи свідчать, що згідно з наказом від 30 жовтня 2012 року № 36 ОСОБА_1 з 30 жовтня 2012 року було прийнято на роботу до ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на посаду ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії.

30 жовтня 2012 року між позивачем, як ректором, та ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» був укладений контракт терміном дії до 30 жовтня 2017 року.

02 червня 2017 року ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» видав наказ № 120 про дострокове розірвання трудового договору (контракту) з ректором ОСОБА_1 за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України та звільнення від обов'язків завідуючого кафедрою історії, професора історії.

Підставою для видання наказу стало затвердження висновків комісії зі службового розслідування по фактам невиконання та перевищення своїх службових повноважень ректором ОСОБА_1 та рішення загальних зборів засновників ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», оформлене протоколом від 02 червня 2017року № 14, про звільнення ОСОБА_1 з посади ректора.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадк ах винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами 1 і 2 цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини 3 статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Статтею 43 - 1 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників.

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини 1 статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «збереження». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов'язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов'язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати, чи становить виконання операцій, що пов'язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов'язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов'язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Саме таке трактування пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України виклав Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 180/2292/16-ц (провадження № 61-39957св18).

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає, що ректор ОСОБА_1, хоча і відповідає за фінансово - господарську діяльність інституту, однак не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Отже, ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не мало правових підстав для дострокового розірвання трудового договору з позивачем з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 41 КзпП України. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права.

При незаконному розірванні строкового трудового договору працівника поновлюють на роботі, якщо строк договору не закінчився. Якщо спір вирішується після закінчення цього строку, суд може захистити порушене право шляхом визнання звільнення незаконним.

Строк дії трудового договору (контракту) ОСОБА_1 закінчився 30 жовтня 2017 року.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для поновлення на роботі ОСОБА_1 Такий спосіб захисту матиме декларативний характер і не забезпечить ефективне поновлення його порушених прав, оскільки закінчення строку трудового договору є підставою для його припинення в силу прямої вказівки закону.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 800/11/17 (провадження № 11-621заі18), виклавши його в постанові від 11 грудня 2018 року.

У зв'язку із визнанням незаконним звільнення ОСОБА_1, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2017 року по день закінчення строку дії трудового договору - 30 жовтня 2017 року.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

З урахуванням пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з наданою ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»довідкою від 15 січня 2018 року № 683 середньомісячна заробітна плата позивача складає 6 650 грн. 25 коп. (а. с. 186 т. 1).

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункти 5, 8 Порядку).

Розмір середньоденної заробітної плати складає 341 грн. 03 коп. (6 650 грн. * 2 / 39).

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» число робочих днів за період з 02 червня 2017 року по 30 жовтня 2017 року становить 103 робочих дні (19 днів у червні +21 день у липні + 22 дня у серпні + 21 день у вересні + 20 днів у жовтні).

Такими чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2017 року по 30 жовтня 2017 року складає 35 126 грн. 09 коп. (341 грн. 03 коп. * 103 робочих днів), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» про те, що для дострокового розірвання трудового договору та звільнення ОСОБА_1 була потрібна згода профспілкового органу інституту, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до статті 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Однак, стаття 43-1 КЗпП України визначає перелік випадків, коли згода профспілки на звільнення найманих працівників не вимагається, а саме - звільнення керівника підприємства, установи, організації.

Суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув та не врахував, що позивач, як ректор, є керівником ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут», а тому, відповідно до вимог частини 1 статті 43-1 КЗпП України розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) є правомірним.

Однак, вказані доводи не є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним, оскільки, ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не мав правових підстав для дострокового розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядалося.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1 280 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням № 0.0..1 від 19 грудня 2018 року (а. с. 167 т. 2).

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»необхідно компенсувати частину понесених судових витрат за рахунок держави (100 603 грн. 85 коп. задоволені позовні вимоги : 65 477 грн. 76 коп. вимоги у задоволенні яких позивачу відмовлено = 1,53 частина вимог в задоволенні яких відмовлено; 1 280 грн. : 1,53 = 836 грн. 60 коп.).

Таким чином, ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»підлягає компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 836 грн. 60 коп. за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частини 5-6 статті 444 ЦПК України).

Згідно з частиною 10 статті 444 ЦПК України заява про поворот виконання розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

У зв'язку з тим, що справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, заява ПВНЗ «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року підлягає розгляду за правилами статті 444 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 4 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389, 444 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»- задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року - змінити в частині поновлення на роботі та визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Відмовити у поновленні ОСОБА_1 на посаді ректора, професора кафедри історії, завідуючого кафедрою історії Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту).

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня по 30 жовтня 2017 року в розмірі 35 126 грн. 09 коп. (тридцять п'ять тисяч сто двадцять шість грн. 09 коп.).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати Приватному вищому навчальному закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут»судовий збір в розмірі 836 грн. 60 коп. (вісімсот тридцять шість грн. 60 коп.) за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова