Справа № 128/2728/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про захист прав споживача, шляхом визнання кредитного договору за № 0 від 18.07.2007 року недійсним, визнання недійсним договору іпотеки від 18.07.2007 року, виключення з Державного реєстру іпотек запису № 5321047 про обтяження іпотечного майна, зняття заборони відчуження майна-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0 відповідно до умов якого позивачем отримано кошти в сумі 73 000,00 дол. США із строком повернення 17 липня 2018 року та з процентною ставкою у розмірі 13 % річних. Відповідно до пункту 1.3.5 Кредитного договору цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на споживчі цілі. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

З метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації Національним банком України були розроблені та затверджені постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (надалі по тексту - Правила).

Пунктом 2.1 Правил, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 3.1 Правил банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Згідно п. 3.2. Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 3.3. Правил банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. (Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням даним пунктом формули);

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Згідно п.3.4 Правил банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Як вбачається з кредитного договору, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Правил, визнані обов`язковими. Також банком не було зазначено реальної процентної ставки по кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а саме: перелік і розмір фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, розмір борів до Пенсійного фонду України, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо), обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень майна про наявність чи відсутність обтяжень майна, інших реєстрів тощо).

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Крім того, в п. 2.4 Правил зазначено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Такої переддоговірної роботи Відповідачем не було проведено. Банк запропонував позивачу укласти договір із ануїтетною схемою кредитування, яка є найбільш невигідною для позивача і відповідно найбільш вигідною для банку.

Проаналізувавши кредитний договір та вимоги, встановлені вказаними нормативно-правовими актами, позивач вважає, що розрахунок банку є поверхневим та не відображає всієї інформації для споживача.

Не повідомлення відповідачем ОСОБА_1 орієнтовної сукупної вартості кредиту призвело до того, що він був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати, реальну процентну ставку по кредиту та доцільність його отримання.

Відповідно до п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В порушення даного пункту Правил, відповідач п. 1.3.5 Кредитного договору встановив, що позичальник ( ОСОБА_1 ) в день видачі кредиту сплачує банку комісію у національній валюті за видачу кредиту у розмірі еквівалентному 20,00 дол. США за курсом НБУ на дату видачі кредиту. Крім того, згідно п. 1.3.1 кредитного договору зазначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13 % річних.

Відповідно до п. 1.3.2 Кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 Договору.

Крім того, позивачу стало відомо, що окрім кредитного договору № 0 від 18.07.2008 р. ще існують додаткові угоди до даного кредитного договору, а саме: - Додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, яка укладена 24.02.2010 р.; - Додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, яка укладена 06.05.2010 р.; - Додаткова угода № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0, яка укладена 23.07.2010 року. Проаналізувавши дані документи позивач стверджує, що він їх ніколи не підписував, і побачив вперше лише при надходженні первісної позовної заяви від ПАТ «УкрСиббанк». За наведених обставин позивач звернувся до суду з зустрічним позовом.

За збільшенням позовних вимог позивач зазначив, що в порядку ст.216 ЦК України, просить визнати недійсними недійсним договір іпотеки від 18.07.2007 року, та виключити з Державного реєстру іпотек запису № 5321047 про обтяження іпотечного майна, а також зняти заборону на відчуження майна.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Бондарчук В.В. первинно зустрічний позов підтримав, просив врахувати, на підставах та за обставин вказаних у позовних вимогах. В подальшому подав заяву про слухання справи у його відсутність. Позов просив задовільнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справу у їх відсутність, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 просили відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, проаналізувавши норми закону, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» в особі заступника начальника відділення № 221 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0 відповідно до умов якого позивачем отримано кошти в сумі 73'000,00 дол. США із строком повернення 17 липня 2018 року та з процентною ставкою у розмірі 13 % річних. Відповідно до пункту 1.3.5 Кредитного договору цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на споживчі цілі (т.1 а.с. 6-10).

Сторони також погодили строк кредитування (п. 1.2. розділу І «Предмет договору»). Згідно п.п. 1.2.1 п. 1.2. Договору надання кредиту здійснюється у термін, зазначений в заяві Позичальника (наданій до Банку за формою згідно вимог Банку), але в будь-якому випадку не раніше 18 липня 2007 року.

Відповідно до п.п. 1.2.2. п. 1.2. Договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 17 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Також в п. 1.3. розділу І «Предмет договору» Сторони погодили плату за кредит. Так, відповідно до п.п. 1.3.1. п. 1.3. Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

Згідно з п.п. 1.3.2. п. 1.3. Договору Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 (першою) пункту 5.2. Договору.

Нараховування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України.Період нарахування процентів згідно умов цього Договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовамипунктів 1.3.2., 5.2. Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дняпоточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернутіостаннім у власність Банку відповідно до умов Договору.Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем (п.п. 1.3.3. п. 1.3. Договору).

Відповідно до п.п. 1.3.4. п. 1.3. Договору визначено строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. При цьому Сторони також погодили, що в разі повернення до Банку всієї суми кредиту Банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, аПозичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов`язується сплатити Банку суму таких нарахованих процентів.

Також Сторони погодили, що Позичальник згідно умов Договору в день видачі кредиту сплачує Банку комісію у національній валюті за видачу кредиту у розмірі еквівалентному сумі 20,00 доларів США за курсом Національного банку України станом на дату видачі кредиту.Цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме: на споживчі цілі (п.п. 1.3.5. п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом: зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 у Банку, код Банку (МФО) 351005.

Згідно п. 1.5. Договору Сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов`язань Позичальника за цим Договором, а саме: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);2) строкові комісії:3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);4) строкові проценти;5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);6) строкова сума основного боргу;7) штрафні санкції за Договором.

В п. 2.1. розділу 2 «Умови забезпечення кредиту» зазначено, що виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором забезпечується: заставою нерухомості, згідно договору іпотеки № 59054 від 16 липня 2007 року; порукою гр. України ОСОБА_4 , згідно договору Поручительства від 16 липня 2007 року.

Розділом 3 Договору визначено права та обов`язки сторін. Так, згідно з п.п. 3.1.2. п. 3.1. Договору, Банк має право, керуючись чинним законодавством України, зокрема ст. 611 Цивільного кодексу України, відмовити Позичальнику в наданні кредиту (частково або в повному обсязі) та/або вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього Договору, у разі порушення Позичальником умов цього Договору та/або настання бідь-якої події, що може погіршити фінансовий стан Позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за цим Договором.

Згідно з п.п. 3.5.1. п. 3.5. Договору Позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит і інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок Банку. Розділом 4 Договору визначена відповідальність Сторін. Відповідно до п. 4.1. Договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме:1) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; 2) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;3) пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому, Банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим Договором.Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором за першою вимогою Банку.

Розділом 5 Договору визначено порядок зміни процентної ставки. Так, відповідно до п. 5.1. Договору процентна ставка за цим Договором може бути змінена в порядку і на умовах, визначених Договором.

Згідно з п. 5.2. Договору відповідно до законодавства України, зокрема, статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі:а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором); та/абоб) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Ба нком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань Позичальника за цим Договором); та/абов) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); та/або підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; та/абог) звільнення Позичальника з основного місця роботи. Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 (першою) пункту 5.2. Договору, Банк можезбільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку, а саме: 1) Банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою Позичальника відповідного рекомендованого листа; 2) такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Банку до Позичальника, без укладання Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору. У разі незгоди із таким новим розміром процентної ставки, Позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної в Повідомленні Банку, достроково повернути Банку всю суму кредитних коштів, отриманих за Договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за Договором.

Розділом 6 Договору встановлено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку.

Так, відповідно до п.п. 6.1.2. п. 6.1. Договору, Сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема статтями 525, 611 Цивільного кодексу України, погодили, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п. 7.6. Договору листування між Сторонами за цим Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій Стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи Сторін» цього Договору або за іншою адресою, про яку Сторона письмово повідомила іншій Стороні при зміні адреси.

Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса Банку для листування, зазначена в цьому Договорі, вважається місцем виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Згідно з п. 7.7. Договору строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору Сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Відповідно до п. 7.9. Договору даний Договір складений у двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із Сторін. Всі додатки та угоди до цього Договору, належним чином підписані Сторонами, вважаються його невід`ємною частиною.

Факт отримання договорів обома сторонами та їх обізнаність в умовах договору підтверджена підписами сторін.

Так, згідно з п. 7.12. Договору Сторони домовилися вважати, що, уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

В кредитному договорі зазначена адреса Позичальника ОСОБА_1 для листування: АДРЕСА_1 . Вказаний Договір скріплено підписами Сторін, що підтверджується його копією (том № 1 а.с. 6-10, том № 2 а.с. 194-197).

Повернення ОСОБА_1 кредиту мало відбуватися відповідно до графіку погашення кредиту, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2007 року, що підтверджується копією даного графіку (том № 1 а.с. 11-13), однак він був порушений в односторонньому порядку, стороною Боржника, що викликало необхідність звернення банку до суду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.01.2019 року позов банку до ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 був задоволений, кредитна заборгованість стягнута у повному розмірі.

Також 18 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 127546, за умовами якого Поручитель зобов`язалась перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 0 від 18 липня 2007 року (том № 1 а.с. 25-26).

22 лютого 2008 року за вих. № 153819 позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, що підтверджується копією вказаного повідомлення та копією списку рекомендованих відправлень (том № 1 а.с. 140, 141).

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (том № 1 а.с. 35-36, 37-38, 39-40, 65-66, 67).

24 лютого 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2007 року, відповідно до якої Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні № 0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку № НОМЕР_2 .

Також Сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за Договором, згідно з яким Позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за Договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання кредитних зобов`язань (том № 1 а.с. 14, 15-17).

06 травня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2007 року, відповідно до якої Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні №0, так і реєстраційний номер в системі обліку банку № НОМЕР_3 .

Також Сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за Договором, згідно з яким Позичальник зобов`язується не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення (якщо забезпечення за Договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за Договором, на зміну зобов`язання, обумовлену підписанням цієї Додаткової угоди. (том № 1 а.с. 18, 19-20).

23 липня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 липня 2007 року, відповідно до якої Сторони домовились викласти п. 1.3.4. Договору в наступній редакції: «Строк сплати процентів: з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані Банком такі проценти. При цьому сторони погодили, що в разі повернення до Банку всієї суми кредиту: Банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, аПозичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов`язується сплатити Банку суму нарахованих процентів (том № 1 а.с. 21, 22-24).

Факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується виписками по рахунку (том № 2 а.с. 3-148).

Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_1 не здійснював платежів для погашення кредиту з грудня 2011 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

15 вересня 2014 року за вих. № 16438 та № 16439 позивачем було направлено досудові вимоги на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про погашення простроченого зобов`язання, що підтверджується їх копіями (том № 1 а.с. 28-29, 30-31).

Дані вимоги відповідачами були отримані, однак залишені без виконання, що підтверджується ксерокопіями рекомендованих повідомлень (том № 1 а.с. 32, 33, 34).

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості, що підтверджується копією цієї заяви (том № 1 а.с. 178, 179-180). Вказаною обставиною, відповідач підтвердив визнання ним факту заборгованості перед банком.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до п.п. 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику з розгляду цивільних справ «Про визнання правочинів недійсними» визначено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (том № 1 а.с. 183).

Експертним висновком Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 20/21/16-21 від 29 лютого 2016 року за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи встановлено наступне: 1. Підписи у додатковій угоді №1 до договору про надання споживчого кредиту №0, яка укладена 06.05.2010 року, додатковій угоді №3 до договору про надання споживчого кредиту №0, яка укладена 23.07.2010 року в п.7 - Підписи сторін, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. 2. Підписи у додатковій угоді №1 до договору про надання споживчого кредиту №0, яка укладена 06.05.2010 року - виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.3. Підписи у додатковій угоді №3 до договору про надання споживчого кредиту №0, яка укладена 23.07.2010 року в п.7 - Підписи сторін - виконані самим ОСОБА_1 (том № 1 а.с. 207-212).

За даним додатковими угодами не вбачається зміна основного тіла кредиту, та процентної ставки, яка б впливала на суму заборгованості визначену за позовними вимогами ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, суд враховує, що позовна вимога позивача щодо визнання недійсною додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0, яка укладена 06.05.2010 року до суду не надходила.

За позовними вимогами позивач звернувся до суду лише щодо визнання недійсним основного Кредитного договору №0, яка укладена 18.07.2007 року, з застосуванням наслідків ст.216 ЦК України, відносно Договору іпотеки від 18.07.2007 року.

Доказ недійсності основного кредитного зобов`язання на підставі допущенних порушень вимог, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, судом не встановлено.

Суд вважає підтвердженим належними та допустимими доказами факт того, що Боржник був обізнаний в сумі кредиту, процентної ставки та умов кредитування на час укладання основного кредитного зобов`язання. Відображених у тексті Кредитного договору №0, укладеного 18.07.2007 року. Підпис під даним договором виконаний самим ОСОБА_1 , доказ зворотного суду не наданий, доказ істотного дисбалансу кредитних умов, який не міг бути передбаченим Боржником при укладенні договору судом також не встановлений.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому вносив завдаток за виконання вказаного договору.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Дослідивши умови договору кредитного та договору іпотеки, суд приходить обґрунтованого висновку про те, що оспорювані договори укладені на законних підставах, та до визнання недійсними не підлягають.

Також у порядку дії ст.216 ЦК України не підлягають до задоволення позовні вимоги, похідні від дії договору іпотеки вимоги щодо виключення з Державного реєстру іпотек запису за реєстраційним номером № 5321047 обтяження іпотекою житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, а також вимога щодо зняття заборони з житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, як з іпотечного майна, так як невідповідність даних правочинів та дій ст.203 ЦК України не встановлена, а отже підстав для застосування нормативних положень ст.216 ЦК України не має.

Керуючись ст. ст. 3,4,11,16, 203,215, 216, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 128, 141, 224, 264, 265, 268, 273 - 274, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 щодо захисту прав споживача, шляхом визнання кредитного договору № 0 від 18.07.2007 року недійсним.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 , щодо визнання недійсним Договору іпотеки від 18.07.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. за реєстровим номером № 917.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 , щодо виключення з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним № 5321047 про обтяження іпотекою житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 , щодо зняття заборону відчуження житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 5321195 про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.А. Ганкіна