ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м.Суми

Справа №591/3056/18

Номер провадження 22-ц/816/2267/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката Кондратенка Максима Миколайовича,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 01 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом, до досягнення дітьми повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого мають дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що спільне подальше життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Зазначає, що діти проживають та будуть проживати з нею. Крім того, між нею та відповідачем не було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 08 серпня 2003 року Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 939.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, позивач через представника - адвоката Кондратенка М.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1/6 частині заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції взято до уваги виписки з банківського рахунку, чеки, що були надані суду відповідачем. Проте з даних виписок незрозуміло, хто є власником даних банківських рахунків, що свідчить про недостатність даних доказів. Враховуючи, що вони не завірені жодною особою та перевірити достовірність інформації, що викладена в них є неможливим, це свідчить про їх недопустимість.

Зазначає, що відповідач має велику заробітну плату, є працівником прокуратури Сумської області, має відмінний стан здоров'я, інших утриманців не має. Тобто має можливість сплачувати аліменти як мінімум в розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку. Вважає неаргументованими висновки суду про те, що нібито на думку суду, не дивлячись на те, що сторони з лютого 2018 року не живуть разом як чоловік та дружина, не ведуть спільного господарства, але нічого фактично не змінилося. Позивач не заперечує, що відповідач раніше надавав певне матеріальне утримання дітям, проте цих коштів не вистачає на належне та повне забезпечення всіх потреб дітей та їх розвитку. Також вказує, що згідно позовних вимог вона не просила суд стягнути з відповідача аліменти за попередній період, а лише з часу звернення з позовом до суду. Доведення обставин утримання відповідачем дітей до травня 2018 року доказуванню взагалі не підлягає. Крім того, після ухвалення оскаржуваного рішення позивач виїхала з квартири, в якій проживала разом з відповідачем та разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1, а тому на даний час змінилася навіть та обставина, що позивач з відповідачем разом не проживають та не ведуть спільного господарства, діти проживають разом з позивачем.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що позивач переїхала проживати до своєї матері з метою отримати аліменти. Вказує, що судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивач на відміну від відповідача, не надала будь-яких доказів, що діти знаходяться на її утриманні. Всі комунальні платежі, квартплату та витрати, пов'язані з утриманням житла, де вони спільно проживали з дітьми, сплачує він. З часу пред'явлення позову, він пропонував ОСОБА_1, не дивлячись на те, що вона фактично усунулась від утримання дітей, переклавши на нього обов'язки придбання продуктів харчування та іншого, перераховувати грошові кошти в сумі 6000 грн, проте вона категорично відмовилась. Щодо стану його здоров'я зазначає, що після ДТП, яка сталася у лютому 2017 року, в результаті якої він знаходився на лікуванні в СОКЛ з діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку, лінійний перелом лобної кістки з вираженим астено-цефалгічним синдромом, він періодично лікується амбулаторно, а тому його стан здоров'я не можна назвати «відмінним». Крім того, він має двох непрацездатних батьків - пенсіонерів. Вважає, що добровільний порядок сплати аліментів у грошовій або натуральній формі виключає право стягувача аліментів на стягнення аліментів у судовому порядку. Вказує, що після ухвалення судом рішення він продовжує піклуватися про дітей, максимально забезпечуючи їх потреби.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується та відповідно до ч. ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката Кондратенка М.М., які підтримали апеляційну скаргу, відповідача та його представника адвоката Молібог Ю.М., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що відповідач проживає з дітьми та надає їм матеріальну допомогу, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту, що діти проживають виключно з нею та перебувають на її утриманні, а тому позов про стягнення аліментів заявлений передчасно і задоволенню не підлягає.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, не можна, так як суд дійшов його з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 08 серпня 2003 року сторони по справі перебували у шлюбі (а. с. 13).

Від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 14-15).

Частинами 1 та 2 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін подружні стосунки між ними припинені з лютого 2018 року. У зв'язку з вказаною обставиною, відсутністю нормальних сімейних відносин, між сторонами виникло питання розірвання шлюбу та вирішення спору щодо утримання їх неповнолітніх дітей у зв'язку з чим ОСОБА_1 і звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтвердив ту обставину, що на даний час позивач разом з дітьми проживає окремо у своєї матері. Після припинення шлюбних відносин між ним та позивачем діти проживають з матір'ю. Також він пояснив, що він пропонував позивачу надавати певну грошову суму на утримання дітей, але вона не погодилась з розміром запропонованих ним аліментів.

Суд першої інстанції не врахував те, що шлюб між сторонами підлягає припиненню в судовому порядку, позивач наполягала на тому, що діти проживають та після розірвання шлюбу будуть проживати з нею, чого не заперечував під час розгляду справи відповідач, при цьому між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей та, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, фактично не вирішив вказаний спір між сторонами по суті.

Надані відповідачем докази його витрат по сплаті комунальних послуг, придбання продуктів харчування та інших витрат, не є підставою для відмови у стягненні аліментів за наявності між сторонами відповідного спору.

За встановлених обставин справи та з врахуванням наведених норм права вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів колегія суддів враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, стан його здоров'я, відсутність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Доводи відповідача, що він на своєму утриманні має непрацездатних батьків, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджуються належними доказами. Щодо часу з якого підлягають стягненню аліменти, то згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Іншого часу, крім випадку стягнення аліментів за минулий час, Сімейним кодексом не передбачено.

Отже, рішення суду на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1057 грн 20 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. п. 1, 3, 4; 381 - 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 1057 гривень 20 копійок за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик