ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/6348/18

Провадження № 22-ц/818/1830/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В. Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року в складі судді Пашнєва В.Г.,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 26 травня 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., № 986 і як наслідок скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно договору дарування, посвідченого 26 травня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що договір дарування є фіктивним, оскільки його було укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним. Фактичної передачі квартири в дар не було, він проживав та продовжує проживати в квартирі з усіма обов'язками власника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гаврилова С.А., про визнання договору дарування недійсним.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, направити справу до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

В обґрунтування скарги посилається на те, що адреса реєстрації відповідача АДРЕСА_2, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України справа підсудна Голосіївському суду м. Києва. Винесення ухвали про відкриття провадження по справі без наявних даних про реєстрацію як позивача, так і відповідача є порушенням процесуальних норм, а саме ст. 175 ЦПК України, яка містить перелік даних про те, що саме повинна містити позовна заява в п. 2 відносно фізичних осіб - місце проживання чи перебування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини першої статті 376 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності (п.8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення.

Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 27 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до правил частини першої статті 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За положеннями частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) зокрема належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правовий стан нерухомості ґрунтується на необхідності забезпечення особливого стану цих речей, стійкість правовідносин з їх обігу задля чого застосовується окрема реєстрація прав на нерухоме майно та нотаріальна форма правочинів щодо нерухомості.

З метою реалізації забезпечення сталості правовідносин щодо нерухомого майна приймалось декілька законодавчих актів і один з останніх є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина перша статті 5 цього Закону більш детально визначає перелік об'єктів, розташованих на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Отже, квартира є об'єктом, який відноситься до нерухомого майна, а тому є об'єктом підвищеного законодавчого захисту.

Положення частини першої статті 30 ЦПК України визначає що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Приводом у українській літературі вважається підстава (справжня або вигадана), причина яких-небудь дій, вчинків. З приводу чого, якого - у зв'язку з чим-небудь ( Академічний тлумачний словник української мови, том 7 стор. 573).

Відтак, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов'язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов'язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред'явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

В позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи подання ОСОБА_1 позову про визнання недійсним договору дарування щодо квартири, яка знаходиться на території Ленінського району міста Харкова, Ленінський районний суд м. Харкова, відкриваючи провадження, правил підсудності не порушив.

Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення судом першої інстанцій норм процесуального права в частині порушення правил підсудності, висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом не перевірено дані щодо реєстрації сторін у справі, висновків суду не спростовують, оскільки для спірних правовідносин застосовуються вимоги ст. 30 ЦПК України та ухвала про відкриття провадження у справі відповідно до п. 8 ст. 353 ЦПК України оскаржується лише в частині порушення прав підсудності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова