Номер провадження: 22-ц/813/3252/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне підприємство «Компанія КРОКУС-КОМ»

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 96 415 грн., моральної шкоди у розмірі 10000 грн., витрат щодо визначення вартості ремонту автомобіля у сумі 700,00 грн., разом 107115,00 грн. та судових витрат у розмірі 1071,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.11.2014 о 10 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», державний номер НОМЕР_1 , у м. Одесі по Штабному провулку,1, з`їжджаючи з тротуару на вул. Піроговську, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу автомобілю марки «Санг Йонг», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Піроговській в м. Одесі і який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги, - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, в зв`язку з малозначністю, та оголошено усне зауваження. При зіткненні автомобіль позивача - «Санг Йонг», державний номер НОМЕР_2 , отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком №452/14 експерта-оцінювача ОСОБА_3 від 07.12.2014, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача, становить 50742,65 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобілю «Санг Йонг», державний номер НОМЕР_2 , становить 60928,25 грн. Вартість проведення вказаного експертного дослідження складає 700 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою суду від 09.01.2018 заяву ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 скасовано.

Ухвалою суду від 11.04.2018 замінено неналежного відповідача - ОСОБА_2 належним відповідачем - ПП «Компанія «КРОКУС-КОМ». Залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 заподіяно як майнової, так і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з ушкодженням автомобіля. Обґрунтовуючи свої висновки про необхідність відмови у позові наявністю правової позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказана правова позиція стосується відносин, що виникли між двома страховиками, один з яких уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з одним з учасників ДТП, а іншій уклав договір майнового страхування наземного транспортного засобу з іншим з учасників ДТП. Розглядаючи по суті цю справу та установивши, що позивач звернувся до суду з позовом до власника наземного транспортного засобу, найманий працівник якого завдав шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, суд першої інстанції повинен був забезпечити реалізацію права позивача на відшкодування цієї шкоди безпосередньо цією особою відповідачем на підставах, передбачених ст. 1192 ЦК України. 06.06.2019 відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, а також третю особу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи 10.11.2014 о 10 годині 20 хвилин в м. Одесі по Штабному провулку 1, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Санг Йонг» державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «ВАЗ», д./н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля «Мітсубісі», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 у справі №3/489/2158/2014, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП, яке сталося 10.11.2014, та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю та оголошено йому усне зауваження.

У результаті вказаної ДТП, автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП, яка була видана 10.11.2014 співробітниками ДАІ.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «Мітсубісі» була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», отже, позивач повинен був звернутися з вимогами про стягнення майнової шкоди, завданої в наслідок ДТП до страхової компанії, що позивачем зроблено не було. Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Разом із тим, відмовляючи з підстав неналежного складу осіб, суд одночасно розглянув вимоги позивача по суті та відмовив в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, тому в цій частині рішення підлягає зміні шляхом виключення висновку про недоведеність матеріальної шкоди.

Апеляційний суд з огляду на положення ст. 13, ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України позбавлений повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд послався на відсутність належних доказів на підтвердження цьому.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Як убачається з пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до ДТП було пошкоджено майно позивача - транспортний засіб «Санг Йонг», державний номер НОМЕР_2 , суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що позивачу було завдано моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав як фізична особою у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Також, враховує доводи апеляційної скарги, що внаслідок ДТП та пошкодження транспортного засобу, було порушено його буденне життя, створено моральний та психологічний дискомфорт, оскільки пошкоджено засіб для пересування і він не підлягав експлуатації протягом тривалого часу, тобто змінено ритм життя.

Апеляційний суд звертає увагу і на тривалість не відновлення порушеного права, пошкодження майна з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем відповідача, сталося в листопаді 2014 року, проте шкода досі не відшкодована, відтак доводи ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що страждання носили нетривалий характер до уваги не приймаються.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі 5000 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди підлягає зміні, в частині відшкодування моральної шкоди - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Компанія Крокус» про відшкодування майнової шкоди змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Компанія Крокус» про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Стягнути з Приватного підприємства «Компанія Крокус» (ЄДПРОУ 25376479, що зареєстровано 54028 м. Миколаїв, вул. Троїцька, буд.240/1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , який мешкає АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 04.11.2019.

Головуючий:

Судді: