Справа № 437/9000/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вітер І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Сватівського районного суду Луганської області в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

Встановив:

В провадженні Сватівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, яка надійшла до Сватівського районного суду Луганської області з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса 06 серпня 2019 року з повідомленням про неможливість надання висновку комплексної судової криміналістичної експертизи, призначеної ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 30 квітня 2014 року.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», до територіальної підсудності Сватівського районного суду Луганської області відносяться справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська.

Отже, згідно правил територіальної юрисдикції, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів підсудні Сватівському районному суду Луганської області.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 06.02.2012 року було відкрите провадження по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 15.08.2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів об`єднано в одне провадження з первісним позовом та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів призначено до розгляду.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 08 серпня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів було прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 02 вересня 2019 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2019 року було закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судові засідання, призначені на 25 жовтня 2019 року та 05 листопада 2019 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явилися, причини неявки не повідомили, про дату, час і місце судових засідань були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. Заяв про розгляд справи за їх відсутності від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не надходило.

Частина 1 ст. 223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміст цієї норми закону свідчить про те, що вона є загальною відносно інших частин вказаної статті, де передбачені інші наслідки нез`явлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Наведена норма закону передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності позивача або його представника тільки за умови, якщо від нього надійшла відповідна заява, та подання цієї заяви не перешкоджає розгляду справи по суті за відсутності позивача чи його представника.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 більш ніж два рази не з`явилися в судові засідання, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, суд вважає, що є усі підстави для застосування наслідків неявки позивача до суду, передбачених ч. 5 ст. 223 ЦПК України, тому позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 223, 257, 258-260 ЦПК України,

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.С.Река