Провадження № 22-ц/4808/531/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
П О С Т А Н О В А

04 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Польською М.В. 16 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та призначено підготовче судове засідання.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на недотримання судом першої інстанції правил підсудності, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає представник апелянта, судом першої інстанції не було враховано того, що сторони є громадянами США та постійно проживають на території США. Це підтверджується долученими до апеляційної скарги копіями паспорта та посвідчення громадянина США сторін. А тому, на думку представника ОСОБА_4, справа про розірвання шлюбу згідно адміністративно-територіального поділу належить до юрисдикції суду США. Також представник відповідача зауважує, що позивач не міг підписувати позовну заяву, оскільки на момент подачі позову він перебував на території США. Представник апелянт вказує також і на те, що в матеріалах справи відсутня ухвала Верховного Суду про визначення підсудності даної справи саме Івано-Франківському міському суду в порядку ст. 29 ЦПК України. Крім того, представник ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що відповідачем ОСОБА_4 у липні 2018 року було подано аналогічний позов за місцем проживання сторін в США. Тому вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити ОСОБА_3 у відкритті провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України. Посилаючись на вищенаведене, а також на те, що позивач ввів суд першої інстанції в оману щодо фактичного місця проживання сторін, представник апелянта просить ухвалу суду скасувати у зв'язку із недотриманням правил підсудності, а провадження у справі закрити.

На апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвокатом Чуйко З.Д. 02 квітня 2019 року подано відзив, який ухвалою апеляційного суду від 02 квітня 2019 року було залишено без розгляду з підстав пропуску процесуального строку на його подання та відсутності документів на представництво інтересів позивача.

В судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції, представник апелянта ОСОБА_4 зазначив, що позивач при подачі позову не повідомив суд першої інстанції, що сторони близько чотирьох з половиною років постійно проживають на території США. Також позивач не вказав, що в суді США перебуває у провадженні аналогічна справа про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, що підтверджується відповідними доказами, зокрема копією повістки Окружного суду округу Кук, Іллінойс та копією термінового захисного припису. А тому, на думку представника ОСОБА_4, ухвала про відкриття провадження у даній справі підлягає скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Чуйко З.Д. доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що долучені до справи документальні відомості щодо наявності аналогічної справи у суду США не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки вони не легалізовані відповідно до чинного законодавства України. А тому представник позивача вважає, що підстав для скасування ухвали суду про відкриття провадження немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 із позовом про розірвання шлюбу. При цьому, позивачем в порядку п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України було констатовано, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі. При цьому, на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом першої інстанції було витребувано інформацію стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_4 та отримано відповідь, зі змісту якої вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає з 20.06.2012 року у АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 11, 14).

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відкриття провадження у даній справі норми процесуального права щодо дотримання правил територіальної підсудності не порушив.

Разом з тим, під час оскарження в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у даній справі від 16 жовтня 2018 року представник відповідача ОСОБА_4 долучив копію перекладу паспорта громадянина США ОСОБА_4, виданого 20.06.2013 року (т. 1 а.с.55-56) та копію перекладу посвідчення громадянина США ОСОБА_3, із змісту якого вбачається, що він отримав право бути громадянином США та прийняв присягу на вірність 12 серпня 2014 року (т.1 а.с.61-62). Окрім того, представник відповідача ОСОБА_4 надав копії перекладу повістки про виклик до суду та термінового захисного припису у справі про розірвання шлюбу між сторонами в Окружному суді округу Кук, Іллінойс та апостиль, який посвідчує дійсність цих копій (т.1, а.с.81-92; т.№2 а.с.50-60).

Однак, питання визначення належності та допустимості зазначених вище документів у якості доказів набуття сторонами іноземного громадянства та наявності спору між ними в іноземному суді на стадії апеляційного перегляду ухвали про відкриття провадження у справі, виходячи із змісту ч.1 і 2 ст.367 ЦПК України, не може бути вирішено.

Загальні засади підтвердження дійсності та юридичної сили документа, виданого в іноземній державі, визначено у ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, де зазначається, що документи, які видали уповноважені органи іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їхньої легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись із позовом до ОСОБА_4, не довів до відома суду першої інстанції те, що сторони набули громадянство іноземної країни, постійно проживають на її території, а також не повідомив про наявність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в суді іноземної держави. Такі дії позивача, на думку апеляційного суду, можуть свідчити про допущення ним зловживання своїми процесуальними правами.

Апеляційний суд зауважує, що зазначені вище обставини у разі належного інформування про них позивачем суду першої інстанції на стадії до відкриття провадження у даній справі, могли б стати перешкодою для постановлення судом першої інстанції оскарженої ухвали з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Питання підсудності цивільних справ врегульоване зокрема ст. 29 та ст. 497 ЦПК України, які передбачають, що підсудність цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. На цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

Норми статей ЦПК України передбачають загальну, територіальну та виключну підсудність. Закон України "Про міжнародне приватне право", зокрема ст. ст. 75-77, передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст. 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (ст. 1, ч. 1, п. 3, ст.ст.75-77 Закону).

Визначення поняття "іноземний елемент" наведено у ст. 1, ч. 1, п. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право". Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За змістом статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За відсутності такої обставини згідно ст.29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Колегія суддів зауважує, що статтями 374, 376 та іншими нормами ЦПК України не передбачені повноваження суду апеляційної інстанції у випадку встановлення необґрунтованості відкриття провадження у справі з участю іноземного елементу.

За змістом ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, встановивши вищезазначені обставини, керуючись ст.ст.379, 380 ЦПК України, які регулюють подібні за змістом відносини, та Законом України «Про міжнародне приватне право», апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали суду про відкриття провадження та направлення справи до суду першої інстанції для перевірки наявності підстав для відкриття провадження у даній справі.

При цьому суду першої інстанції необхідно буде у відповідності до «Порядку консульської легалізації офіційних документів», який установлюється Віденською конвенцією «Про консульські зносини» 1963 року, міжнародними договорами та чинним законодавством України перевірити належність та допустимість як доказів наданих документів: копій паспорту та посвідчення громадян США сторін у якості доказів набуття ними іноземного громадянства та наявності спору між ними в іноземному суді.

Керуючись ст. ст. 374, 379; 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження в даній справі скасувати, а справу направити суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк