КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9571/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 11.07.2009 року по 18.04.2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.08.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Але, внаслідок невиконання Відповідачем покладених на нього обов`язків, по сплаті аліментів утворилась заборгованість.

Зазначила,що з моменту припинення шлюбних відносин, син проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків майже з народження дитини.

Просила позбавити Відповідача батьківських прав відносно їх сина та збільшити розмір аліментів, стягнувши з Відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , 23 травня 2019 року подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, деякі з них були оцінені формально або взагалі оцінені не вірно.

Тому просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, щопозивач перебувала у шлюбі із відповідачем з 11.07.2009 року по 18.04.2011 року.

Так ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві на підставі актового запису №2575 (а.с. 12).

Встановлено, що 18.04.2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 114).

03.08.2015 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було призначено аліменти на утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №55806998 від 15.02.2019 року, станом на 31.01.2019 року заборгованість Відповідача складає 116 470,70 грн. (а.с. 163).

Відповідно до квитанцій від 22.04.2019 року, Відповідачем частково оплачено заборгованість по аліментах на загальну суму 40 000, 00 грн. (а.с. 210, 21, 212).

Згідно з довідкою №1999 від 30.08.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, в будинку АДРЕСА_1 , що складається трьох кімнат, загальною площею 66,4 кв.м., зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Згідно з висновком, викладеним в акті обстеження умов проживання від 31.08.2018 року, що складений службою у справах дітей Білоцерківської міської ради, за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлово-побутові умови відповідають всім санітарно-гігієнічним вимогам (а.с.18).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків.

Так з матеріалів справи вбачається, а саме з засвідчених копії нотаріально посвідчених заяв від 08.12.2015 року, 28.07.2017 року, 03.08.2017 року, 02.11.2017 року, відповідно до яких Відповідач надавав згоду на відкриття віз та тимчасовий виїзд за кордон свого сина до наступних країн: Швеції, Норвегії, Польщі, Італії, Франції, Федеративної Республіки Німеччини, Сполученого Королівства Великої Британії, та інших країн - учасниць Шенгенської угоди у супроводі ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 .

Також судом першої інстанції було встановлено, що на цей час ОСОБА_5 перебуває у Швейцарії, згоду на відкриття візи та тимчасовий виїзд до якої було надано Відповідачем, як батьком дитини згідно з його заявою від 03.03.2017 року, на період з 01.09.2017 року по 01.09.2020 року.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 , не самоусунувся від покладених на нього обов`язків, надає сину матеріальну допомогу, цікавиться його життям та розвитком. Вказані обставини підтверджені належними, достовірними та допустими доказами: показами свідків ОСОБА_6 , самого Відповідача, як свідка, платіжним документами про перерахування Позивачу коштів на загальну суму 40 000,00 грн., нотаріально посвідченими заявами про дозвіл на виїзд дитини за кордон, листом на адресу ГО «Академія традиційного Карате До».

А тому, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо відмови у задоволені позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_7 , так, як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо показання свідків - сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та президента Академії карате ОСОБА_10 як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки в силу своїх відносин із сторонами у справі, вони не можуть володіти повною, об`єктивною та всебічною інформацією щодо участі Відповідача у вихованні дитини, а ті відомості, які вони повідомили суду першої інстанції, відомі їм переважно зі слів Позивача ОСОБА_1 або її матері ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру сплати аліментів.

Так як, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VІІІ ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір, на одну дитину менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%).

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо наявних підстав для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова