Справа № 140/111/18
Провадження № 22-ц/801/2279/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуСправа № 140/111/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Константинова А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №140/111/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХК» Вінницька Промислова група», за участю третьої особи на стороні відповідача Немирівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СХК» Вінницька Промислова група» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2019 року, яке ухвалене суддею Науменком С.М. в приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області, о 10 год 26 хв, повний текст складено 16 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «СХК» Вінницька Промислова група», за участю третьої особи на стороні відповідача Немирівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №451655 від 14 січня 2009 року, площею 2,9177 га, яка розташована на території Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області.

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що існує договір оренди землі укладений між нею та ТОВ «СХК» Вінницька Промислова Група», відповідно до якого відповідач має право на користування її земельною ділянкою строком на 10 років.

Позивач вказує, що вказаний правочин не підписувала, а тому відсутнє її волевиявлення, доручень з даного приводу нікому не давала, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2014 року, загальною площею 2,9177 га, кадастровий номер :01:001:0231, укладений між нею та ТОВ «СХК» Вінницька Промислова Група», вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2019 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «СХК» Вінницька Промислова Група» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2019 року не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не нею, а іншою особою, отже спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому наявні підстави для визнання договору оренди землі недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 2,9177 га, яка розташована на території Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №451655 від 14 січня 2009 року (а.с.10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 надала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» строком на 10 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенда) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право оренди зареєстровано відповідно до рішення державного реєстратора Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області Фаренюк С.А., № 18983572 від 30 січня 2015 року (а.с.11).

Як вбачається з реєстраційної справи на спірний договір оренди землі, що 01 березня 2014 року сторони уклали договір оренди землі, площею 2,9177 га, яка розташована на території Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер :01:001:0231 (а.с.28-30).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що спірний договір оренди землі не підписувала.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Відповідно до висновку технічної та почеркознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 13 серпня 2018 року №3107/3108/18-21, 1. підпис в договорі оренди землі від 01 березня 2014 року в графі «Реквізити» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; 2. підпис в договорі оренди землі від 01 березня 2014 року в графі «Реквізити» - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.96 - 98).

Отже, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не нею, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, та враховуючи висновок судово-почеркознавчої експертизи, прийшов до вірного висновку про визнання цього договору недійсним.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанцій не застосовано до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше.

Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.

Посилання у апеляційній скарзі, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, тобто з березня 2014 року, оскільки позивач отримувала плату за користування землею, є безпідставними.

Перебіг позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою позивача та отримання останнім плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення від його імені договору.

Як вбачається підставами позову ОСОБА_1 було непідписання спірного договору оренди землі, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, для правильного вирішення вказаної справи, зокрема, у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а саме про факт укладення з відповідачем, саме письмового договору оренди та саме на тих умовах, що зазначено у цьому договорі.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов при ухваленні судових рішень у справах № 145/374/17 від 06 березня 2019 року, № 145/1089/17 від 13 лютого 2019 року, №136/276/18 від 17 жовтня 2019 року.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СХК» Вінницька Промислова група» залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.