ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3620/19 Справа № 210/3499/17 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2018 року, яке ухвалене суддею Скотарем Р.Є. о 14 годині 28 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначила, що вона тривалий період працювала на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а саме з 01 березня 1997 року по 21 квітня 2014 року. При звільненні з нею не був проведений розрахунок, у зв'язку з чим позивач у жовтні 2013 року звернулась до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який неодноразово уточнювала, останній раз 01 квітня 216 року, в якому просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за надурочні години разом з компенсацією за період з 01.03.1997 року по 21.04.2014 року, в розмірі 40425,28 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 88546,11 грн., розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі 62790,92 грн.

Рішенням Дзержинского районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 20248,55 грн. в рахунок відшкодування недоплаченої заробітної плати.

Додатковим рішенням цього суду від 30 листопада 2016 року на користь ОСОБА_1 стягнуто у відшкодування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати за період з 01.01.1998 року по 31.03.2016 року за час затримки при звільненні 92790,92 грн., у задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку за період з 01.05.2014 року 31.06.2017 року відмовлено,.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року вищевказані рішення скасовані, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування недоплаченої заробітної плати за надурочні години роботи за період з 01.03.1997 року по 21.04.2014 року у розмірі 2740,84 грн. та компенсацію втрати заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з 01.01.1998 року по 31.03.2014 року у розмірі 26736, 49 грн., що разом становить 29477,33 грн.

11.07.2017 року відповідачем на користь позивача ОСОБА_1 було перераховано суму в розмірі 29 477,33 грн.

В зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 148111,00 грн. за період з 22.04.2014 року по 10.07.2017 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10 липня 2017 року в розмірі 148111,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1481,11 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не були прийняті до уваги обставини справи які, на думку відповідача, дають підстави для застосування принципу співмірності. Позивачем не вірно визначено кількість робочих днів в періоді затримки розрахунку при звільненні, з чим безпідставно погодився суд першої інстанції, оскільки у періоді затримки розрахунку при звільненні кількість робочих днів становить 804 дні, а не 806.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.Г., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у період з 01.03.1997 року по 21.04.2014 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та працювала фельдшером вищої категорії здравпункту мартенівського цеху (а.с.5-10).

21.04.2014 року ОСОБА_1 була звільнена.

Під час роботи на підприємстві позивач звернулася до КТС з заявою про вирішення індивідуального трудового спору. Рішенням КТС №69 від 17.10.2013 року її заява була задоволена та на його виконання на підставі наказу № 458 від 28.03.2014 року сплачено 20203,73 грн.

У жовтні 2013 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, Голова комісії по трудових спорах ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", про скасування рішення КТС, у якому просив скасувати рішення комісії по трудових спорах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 69 від 17.10.2013 року, винесене за заявою ОСОБА_1 від 16.06.2013 року та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви до комісії по трудових спорах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зобов'язання адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» здійснити оплату у подвійному розмірі всіх годин, відпрацьованих понад встановлену норму робочого часу за період з 01.03.1997 року.

ОСОБА_1 у жовтні 2013 звернулася до суду із позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в якому просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за працю в понаднормовий час відповідно до вимог трудового законодавства. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» фельдшером вищої категорії здравпункту мартенівського цеху з 01.03.1997р. по 21.04.2014р. з погодинною оплатою праці за графіком, який набагато перевищував нормативну тривалість робочого часу. Відповідач не оплачував роботу в надурочний час, що підтверджується рішенням комісії по трудовим спорам ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 69 від 17.10.2013р.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2014 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2015 року позов ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ОСОБА_1 про скасування рішення комісії по трудових спорах - залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 у відшкодування недоплаченої заробітної плати 20248,55 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року стягнуто з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 на відшкодування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.01.1998р. по 31.03.2014р. в розмірі 62790,92 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року - відмовлено. Стягнуто з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судові витрати у розмірі 627,90 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2016 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року скасовані та ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково - стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь заробітну плату за надурочні години роботи за період з 01.03.1997р. по 21.04.2014р. 2740,84 грн., компенсацію за години роботи за період з 01 березня 1997 року по 21 квітня 2014 року у розмірі 2740,84 грн. та компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з 01 січня 1998 року по 31 березня 2014 року у розмірі 26736,49 грн., що разом становить 29477,33 грн. (а.с.5-10).

Рішення набрало законної сили 20.06.2017 року.

Відповідно до довідки ПАТ «Ареселор Міттал Кривий Ріг» від 14.05.2018 року № 8412-15/1-2097, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням лютий - березень 2014 року, складає 183,76 грн., середньомісячна заробітна плата за два останні місяці перед звільненням лютий - березень 2014 року - 3858,96 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 21.04.2014 року склала 22,97 грн. Довідка підготовлена за розрахунковий період згідно абз.3 п.2 розд. ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. №100 із змінами та доповненнями (а.с.78).

Згідно з платіжним дорученням від 11.07.2017 року № позивачу ОСОБА_1 було перераховано відповідачем суму в розмірі 29 477,33 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10.07.2017 року в розмірі 148 111,00 грн.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10.07.2017 року,проте не може погодитись з визначеним судом розміром, виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник з підстав несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати при звільненні.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

При цьому, саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Так, Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, непроведення повного розрахунку при звільненні призвело до порушення прав позивача, передбачених статтями 47,116 КЗпП України, отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що призначену рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року виплату у відшкодування недоплаченої заробітної плати за надурочні години роботи за період з 01 березня 1997 року по 21 квітня 2014 року та компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з 01 січня 1998 року по 31 березня 2014 року - 29477,33 грн., фактично сплачено позивачу 11.07.2017 року та правильно керувався при розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Проте, перевіривши розрахунки, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10 липня 2017 року у розмірі 148 111 гривен 00 копійок, оскільки в періоді затримки розрахунку при звільненні, а саме з 22 квітня 2014 року по 10 липня 2017 року, кількість робочих днів становить 804 дні, а не 806, в зв'язку з чим колегія суддів, приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, щодо не вірного визначення судом першої інстанції кількості робочих днів в періоді затримки розрахунку при звільненні позивача.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для застосування принципу співмірності та зменшення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, в зв'язку з наявністю на момент звільнення позивача спору щодо розміру сум оплати праці.

Так, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (постанова Верховного Суду України від 13 березня 2017 року, справа № 205/4041/14-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу несвоєчасної виплати належних сум позивачу при звільненні, які встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року. Сума відповідачем фактично сплачена на користь позивача 11.07.2017 року, тобто право позивача було порушено на отримання належних їй при звільненні сум та поновлено в судовому порядку.

Отже, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що роботодавець (ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), починаючи з моменту звільнення позивача з 21 квітня 2014 року ухилявся від нарахування та виплати належних позивачеві при звільненні сум.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини встановлює, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, апеляційний суд доходить до висновку, що несплата роботодавцем належних позивачеві гарантованих виплат при звільненні, є втручанням у визначений майновий інтерес працівника в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10 липня 2017 року, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 148 111 гривен 00 копійок до 147 743 (сто сорок сім тисяч сімсот сорок три) гривень 03 ( три) копійки.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір за подання позову 1477, 03 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2018 року змінити, зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 квітня 2014 року по 10 липня 2017 року, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 148 111 гривен 00 копійок до 147 743 (сто сорок сім тисяч сімсот сорок три) гривень 03 ( три) копійки.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2018 року змінити, зменшити розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 1481 гривень 11 копійок до 1477 (одна тисяча чотириста сімдесят сім) гривень 03 (три) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття таоскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: