Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 127/17613/15-ц

провадження № 61-29160св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

ПогрібногоС. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Івашука В. А., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк» (далі - ТОВ «БМ Банк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 1/21/200208, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 99 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, із кінцевим терміном повернення до 19 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20 лютого

2008 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель взяв на себе відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором зі сплати передбачених кредитним договором сум.

Банк зобов'язання за цим договором виконав у повному обсязі, а відповідач своєчасно не виконував взятих на себе зобов'язань, у зв'язку із чим станом на

17 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 40 916,74 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) у еквівалентні становить

899 623,56 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року позов ПАТ «БМ Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2008 року

№ 1/21/200208 у розмірі 38 546,76 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 847 515,54 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі

32 996,98 доларів США, що в еквіваленті - 725 494,27 грн; процентів за користування кредитом у розмірі 3 703,66 доларів США, що в еквіваленті - 81 431,21 грн; пені за порушення строку сплати кредиту за період із 01 грудня 2014 року по 16 липня

2015 року у розмірі 1 193,34 доларів США, що в еквіваленті - 26 237,59 грн; пені за порушення строку сплати процентів за період із 12 серпня 2014 року по 16 липня

2015 року у розмірі 652,78 доларів США, що в еквіваленті - 14 352,47 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позивачем доведено порушення відповідачами зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджено висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 листопада 2016 року

№ 2339/1521. Водночас до вимог про стягнення пені застосовано строк позовної давності в один рік, встановлений статтею 258 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що вимоги ПАТ «БМ Банк» до

ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто припиненням договору поруки. Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_4 суд виходив із того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам кредитного договору, неповно з'ясував обставини справи, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягають до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ПАТ «БМ Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позову не надав належної оцінки висновку експерта. Крім того, позичальник починаючи з листопада 2014 року неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим банком 21 січня 2015 року йому направлена вимога про дострокове погашення заборгованості яка отримана ОСОБА_4 27 січня

2015 року. Отже, позовна заява про стягнення заборгованості з відповідачів подана до суду 27 липня 2015 року, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому висновок апеляційного суду про припинення поруки є помилковим. Також апеляційний суд не дотримався правового висновку висловленого Верховним Судом України у постанові від 29 березня 2017 року

№ 6-3087цс16.

Станом на час розгляду цієї справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «БМ Банк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір

№ 1/21/200208, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 99 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 19 лютого 2018 року включно, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами.

Сторони у пункті 8.1 кредитного договору погодили, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний на першу вимогу банку повернути банку суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку, якщо позичальник порушує графік погашення, встановлений договором.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 20 лютого

2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 1/21/200208, за умовами якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору № 1/21/200208, у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх грошових зобов'язань позичальником. Боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно із пунктом 6 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов'язаний перерахувати вказані кошти.

Поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше десяти календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором (пункт 7 договору поруки).

У пункті 12 договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником чи поручителем.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором від 20 лютого

2008 року № 1/21/200208, наданим позивачем, станом на 17 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 за договором становить 40 916,74 доларів США, що за курсом НБУ у еквіваленті становить 899 623,56 грн.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 29 листопада 2016 року за № 2339/15-21 сума заборгованості за тілом кредиту документально підтверджується на суму 32 996,98 доларів США та за відсотками за користування кредитом - на суму 3 703,66 доларів США. При цьому за відсутності в матеріалах справи виписок з обліку нарахування, сплати, заборгованості пені ОСОБА_4 за період із 20 лютого

2008 року по 17 липня 2015 року, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості стосовно суми заборгованості за пенею документально не підтверджується.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом здійснений ОСОБА_4 16 жовтня

2014 року.

Нормативно-правове обґрунтування

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Висновки щодо надання кредиту

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не з'ясовано статус рахунку, з якого ОСОБА_4 отримав кошти у сумі 99 000,00 доларів США, а отже, безпідставно визнав їх кредитними.

Проте, такий висновок апеляційного суду здійснено без урахування усіх наявних у справі доказів, а саме: копії кредитного договору, заявки на видачу готівки, розрахунку заборгованості, виписок за особовим рахунком позичальника, квитанції про оплату за кредитом.

Крім того, такий висновок апеляційного суду суперечить висновку судово-економічної експертизи, проведеної за клопотанням сторони відповідача, з якого вбачається, що документально підтверджується видача кредитних коштів ОСОБА_4 за кредитним договором № 1/21/200208, укладеним 20 лютого 2008 року у сумі 99 000,00 доларів США, а отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином. Крім того, документально підтверджується сума погашення тіла кредиту та відсотків, та, відповідно, сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що отримані відповідачем 99 000,00 доларів США не є кредитними коштами, є безпідставним.

Висновки щодо чинності поруки

Умовами кредитного договору передбачено, що ОСОБА_4 (а отже, і поручитель) узяли на себе зобов'язання повертати кредит у розмірі та відповідно до встановленого графіка платежів, тобто до останнього календарного дня поточного місяця (щомісячними платежами).

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила

(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із пункту 5.1.1 кредитного договору вбачається, що позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені цим договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно із цим договором. Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше останнього календарного дня кожного місяця відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом (пункти 3.4, 3.5 кредитного договору).

Пунктами 4, 5 договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника у повному обсязі.

Оскільки кредитним договором передбачена сплата чергових щомісячних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється лише в частині певних щомісячних зобов'язань, щодо яких сплинув шестимісячний строк і кредитор протягом цього строку не висуну вимогу до поручителя. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 16 жовтня 2014 року, позов до суду подано у липні 2015 року, тому порука ОСОБА_3 припинилась взагалі - є помилковим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вищевикладене дає підстави для висновку, що рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

У свою чергу, рішення суду першої інстанції також не може бути залишене в силі, оскільки судом першої інстанції також не встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: оскільки кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань певними щомісячними платежами, відповідно до графіка; за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє;

чи є вимога, направлена банком 21 січня 2015 року ОСОБА_4, вимогою про дострокове повернення кредиту (внаслідок чого може змінитись строк виконання основного зобов'язання), чи це вимога лише про погашення простроченої заборгованості.

Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень відповідача висновки суду першої інстанції про часткове задоволення вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справи із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнити частково.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак