Справа № 163/1020/19 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/996/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву і Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву і Києвській області на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовані тим, що 12 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 43000,00 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 11 лютого 2023 року.

Позивач, крім того, зазначав, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12 лютого 2019 року у нього виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 44815,05 грн, з яких: 37266,64 грн - заборгованість за кредитом; 5469,13 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1716,39 грн - пеня за несвоєчасну сплату основних платежів та відсотках; 184,13 грн - сума інфляційних втрат від прострочених платежів по основному боргу; 178,76 грн - 3 % відсотка річних від прострочених сум по основному боргу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 44815,05 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Любомльського районного суду від 01 серпня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду в даній справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову банку з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав суду будь-яких доказів одержання відповідачем кредиту в розмірі 43000,00 грн.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із матеріалів справи убачається, що 12 лютого 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит, за умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 43000,00 грн на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 11 лютого 2023 року (а.с.12-16).

Пункт 2.4.1 кредитного договору передбачає, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати 56 процентів річних.

Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий позичальником у банку (пункт 3.2.1 кредитного договору).

Згідно із пунктом 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 616,67 грн та оплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з березня 2018 року.

Пункт 4.3 кредитного договору передбачає, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання у строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором.

Зазначений договір підписаний як позикодавцем АТ «Ощадбанк» так і позичальником ОСОБА_1 , що підтверджує згоду останнього із умовами кредитного договору.

Ізнаданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №48_0166 від 12 лютого 2018 року станом на 12 лютого 2019 року складає 44815,05 грн, з яких: 37266,64 грн - заборгованість за кредитом; 5469,13 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1716,39 грн - пеня за несвоєчасну сплату основних платежів та відсотках; 184,13 грн - сума інфляційних втрат від прострочених платежів по основному боргу; 178,76 грн - 3 % відсотка річних від прострочених сум по основному боргу (а с. 6-9).

Таким чином, між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 43 000,00 грн, а тому висновки суду про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження одержання позичальником кредитних коштів не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610,611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено право банку при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше, ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту. Сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

З врахуванням того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач має право на дострокове стягнення із відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Оскільки у матеріалах справи наявні копія кредитного договору та додатків до нього, які підписані сторонами, а також розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, не надав належної правової оцінки доказам, наявним у матеріалах справи та безпідставно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

За положеннями статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали Любомльського районного суду від 06.06.2019 року про відкриття провадження у справі, якою йому було запропоновано у визначений судом термін подати до суду відзив на позовну заяву, однак, такий відзив відповідачем не подано.

Крім того, ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.09.2019 року, яка отримана відповідачем 07.10.2019 року, відкрито апеляційне провадження в даній справі та встановлено строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відповідач ОСОБА_1 такого відзиву до апеляційного суду не подавав.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно частини 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 серпня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву і Київській області задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву і Київській області заборгованість по кредитному договору в розмірі 44815,05 грн., з яких: 37264,64 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5469,13 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1716,39 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 184,13 грн - інфляційні втрати від прострочених сум; 178,76 грн - 3% річних від прострочених сум.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 1921,00 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді