ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/871/19

Головуючий у першій інстанції - Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1384/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року (ухвалене о 10:05, повний текст рішення складено 03 вересня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовував тим, що після видання 10.01.2018 судового наказу про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, у нього змінилось матеріальне становище, що пов`язане з утворенням нової сім`ї та народженням дитини. Дружина не працює та здійснює догляд за дитиною, дитина вимагає значних витрат на годування, медичний догляд. Крім того, у країні підвищилися комунальні платежі.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10.01.2018 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, необ`єктивність, неповне встановлення обставин, які мають істотне значення для справи, та поверхневе дослідження і оцінку доказів, порушення норм матеріального і процесуального права.

Заявниця вважає, що утворення нової повноцінної сім`ї, народження дитини, не позбавленої батьківської любові та піклування, не є зміною матеріального стану позивача у гірший бік і це не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, яка росте без батьківського піклування.

Вказує, що районним судом не взято до уваги, що їх сину ОСОБА_1 було встановлено діагноз «Цукровий діабет І тип, тяжка форма, вперше виявлений» і дитина потребує постійної замісної терапії інсуліном, симптоматичного лікування, дієтичного харчування та лабораторних обстежень, які здійснюються відповідачкою за власний рахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що саме утворення нової сім`ї, народження дитини і є зміною матеріального становища платника аліментів, з самого народження дитина потребує значних витрат на годування та медичний догляд, придбання засобів гігієни (підгузки, пелюшки, одяг тощо). При цьому дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не працює. Позивач повідомляє, що він вступив на навчання до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», де оплата за навчальний рік складає 6 000 грн, що також свідчить про додаткові витрати та зміну матеріального стану. Вважає, що судом вірно застосовані норми ст. 192 СК України, відповідно до яких розмір аліментів, встановлений рішенням суду, може бути зменшено за рішенням суду у зв`язку зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів. Вказує, що відповідачка не надала доказів щодо сум додаткових витрат на дитину і у разі необхідності він готовий приймати участь у додаткових витратах на дитину, на її лікування, що передбачено ст. 185 СК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився сімейний стан у зв`язку з народженням другої дитини, яка потребує належного матеріального забезпечення.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 (а.с. 5-6).

Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Судовим наказом Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10.01.2018 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

З 19.12.2018 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка - ОСОБА_5 (а.с. 8-9).

ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: ОСОБА_3 - син, ОСОБА_6 - мати, ОСОБА_7 - батько (а.с. 17, 32).

У квітні 2019 року сину сторін ОСОБА_3 встановлено діагноз «Цукровий діабет 1 тип, тяжка форма, вперше виявлений» (а.с. 23-31, 44-51).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України)

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені ст. 181 СК України та відповідно визначаються за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майн та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної власності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонічного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України).

Як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви доказів, обставинами, на які він посилається як на підставу для зміни розміру раніше призначених аліментів, є зміна сімейного стану та народження другої дитини і необхідність її утримання, які настали після видачі Ічнянським районним судом Чернігівської області судового наказу від 10.01.2018 та продовжують існувати і на день розгляду справи в суді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом на утримання малолітнього сина ОСОБА_3

Встановивши наявність підстав для зміни розміру аліментів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог та зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку щомісяця.

Посилання заявниці на те, що утворення нової повноцінної сім`ї, народження дитини, не позбавленої батьківської любові та піклування, не є зміною матеріального стану позивача у гірший бік і це не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, яка росте без батьківського піклування, суд апеляційної інстанції вважає безґрунтовними, оскільки при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати потреби в утриманні кожної дитини позивача та дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не взято до уваги, що спільному сину сторін ОСОБА_3 було встановлено діагноз «Цукровий діабет І тип, тяжка форма, вперше виявлений» і дитина потребує постійної замісної терапії інсуліном, симптоматичного лікування, дієтичного харчування та лабораторних обстежень, які здійснюються відповідачкою за власний рахунок, не спростовують висновків суду, наведених в описовій частині оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 185 СК України заявниця не обмежена у праві звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат з позивача, з чим повністю погоджується апеляційний суд та не заперечується позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтується на вимогах закону, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: