Справа № 520/5345/18
Провадження № 6/947/493/19
УХВАЛА

28.10.2019

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Луняченка В.О.,

При секретарі Нефедової Г.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Парфьонов Георгій Володимирович звернувся до суду з поданням з вимогою вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку під час виконання судового рішення, а саме: Ѕ частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання вмотивовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться зведене виконавче провадження АСВП № 59869930 з примусового виконання виконавчого листа № 520/5345/18 виданого 14 серпня 2019 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 5 753 000,00 грн. та виконавчого листа № 520/5345/18 виданого 14 серпня 2019 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 8800,00 гри., та сплати за витребування доказів у розмірі 352,40 грн., а всього 9252,40 грн. В ході примусового виконання коштів, рухомого майна, належного боржникові на праві власності, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача виявлено не було. Встановлено, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, доходів, в тому числі за цивільно-правовими договорами не отримує. 27 квітня 2011 року апеляційним судом Одеської області винесено рішення по справі № 22ц-2235/11, відповідно до якого ОСОБА_1 виділено 1/2 частину житлового будинку літ «А», загальною площею 282,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,050 по АДРЕСА_1 та визнано право власності на частку у вищезазначеному будинку, яке належним чином зареєстровано ОСОБА_1 не було.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається що ОСОБА_1 безпідставно звернулась із заявою про припинення права власності на 1/2 частій вищевказаного нерухомого майна.

У зв`язку із тим, що добровільно вимоги виконавчого документа боржник ОСОБА_1 не виконала - задоволення вимог стягувача - ОСОБА_2 за виконавчими листами № 520/5345/18 виданих 14 серпня 2019 року Київським районним судом міста Одеси можливо лише за рахунок коштів, що можуть бути отримані від реалізації вищевказаного нерухомого майна, що стало причиною для звернення до суду з відповідним поданням.

До судового засідання з боку приватного виконавця надійшла заява, в якій останній подання підтримує та просить суд його задовольнити, а також зазначає про можливість розгляду справи за його відсутністю.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Суд, вивчив надані до подання документи і встановив наступне:

Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 02.11.2018 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5 753 000 ( п`ять мільйонів сімсот п`ятдесят три тисячі ) гривень 00 копійок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8800 грн., та сплати за витребування доказів у розмірі 352,40 грн., а всього 9252 ( дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 40 гривень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2018 року змінено в частині мотивування, в іншій частині залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили.

На примусове виконання судового рішення Київський райсуду м. Одеси видав виконавчий лист, який на теперішній час знаходиться на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В..

Станом на теперішній час, рішення суду боржником не виконано.

27 квітня 2011 року апеляційним судом Одеської області винесено рішення по справі № 22ц-2235/11, відповідно до якого ОСОБА_1 виділено 1/2 частину житлового будинку літ «А», загальною площею 282,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,050 по АДРЕСА_1 та визнано право власності на частку у вищезазначеному будинку, яке належним чином зареєстровано ОСОБА_1 не було.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається що ОСОБА_1 безпідставно звернулась із заявою про припинення права власності на 1/2 частій вищевказаного нерухомого майна.

Дослідивши надані до подання докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав:

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 3 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 4Закону України «Про виконавче провадження», уразі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до абз. 2, ч. 4,ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд зазначає, що рішенням суду, яке набрало законної сили, звернено стягнення боргу за кредитним договором на іпотечне майно, що належить на праві власності боржнику, тому у даному випадку приватний виконавець не зобов`язаний вживати заходи щодо встановлення факту відсутності у боржника по виконавчому провадженню достатніх коштів чи рухомого майна для належного проведення виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 21.08.2019 року ВП №59869930 про арешт майна боржника накладено арешт на все майно , що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з у рахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 6339477,64 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 21.08.2019 року ВП №59869930 про звернення стягнення на майно боржника, звернуто стягнення на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з у рахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 6339477,64 гривень.

Чинними нормативними актами, що регулюють порядок примусового виконання рішень та реалізації арештованого майна, не визначено жодних обмежень щодо права виконавця на примусове звернення стягнення частки в майні Боржника.

Інструкцією з організації примусового виконання рішення (п. 26 Розділу УШ) ш Порядком примусової реалізації арештованого майна (п. 1 розділу І) встановлено вичерпний перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення. До такого майна, зокрема, віднесено майно, вилучене з цивільного обороту, обмежено оборотоздатне майно та майно, зазначене у ч.8 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (цінні папери, ювелірні та інші дорогоцінні вироби). Отже, зазначеними обмеженнями не передбачено заборону на примусову реалізацію частки в нерухомому майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України під майном прийнято вважати окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, відповідно до діючого цивільного законодавства, під майном слід вважати в тому числі майнові права на частку у спільній частковій власності.

Правовий статус частки в спільній частковій власності визначено главою 26 ЦК України. Так, відповідно до змісту ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. В той же час ст. 362, 363 ЦК України визначено порядок відчуження частки яка належить особі

Відповідно до змісту ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Наведені вище висновки, а також загальний висновок про можливість примусової реалізації частки в спільній частковій власності без виділу в натурі підтверджується: практикою Верховного суду. Зокрема Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 686/25616/13-ц було зазначено, що Відповідно до положень частини другої статі 366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Аналіз наведених норм у сукупності свідчить про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 258 ЦПК України ухвало суду відноситься до судових рішень.

Згідно ч.4 ст. 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи наведені доводи, а також той факт, що Боржник немає іншого майна, на яке приватним виконавцем може бути звернено стягнення, подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 440 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН 9 АДРЕСА_1 ), яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: Ѕ частку домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд через Київський районний суд м. Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Луняченко В. О.