ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 645/1382/18

Провадження № 22-ц/818/1913/19

01 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ходаковського Юрія Васильовича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року (суддя Токарєва Н.М.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 270000 гривень.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач не виплачує йому аліменти, стягнуті за рішенням суду, в зв'язку з чим йому нанесена моральна шкода: душевні страждання, фізичний біль, а також порушуються його права. Вказані дії відповідача він пов'язує з настанням у нього тяжких хвороб та пошкодженням здоров'я, а саме, цукрового діабету та серцево-судинної хвороби.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ходаковського Ю.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він має хронічні захворювання, є інвалідом другої групи, допомоги з інших джерел він не отримує, тому потребує вчасної сплати стягуваних з відповідача аліментів.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення судів виконані, заборгованості у відповідача по сплаті аліментів немає, права позивача не порушені, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавчим листом № 2-872/10, виданим 17.05.2011 року Апеляційним судом Харківської області з ОСОБА_2 на утримання батька ОСОБА_1 були стягнуті аліменти в розмірі 200 гривень щомісячно. Станом на 05.05.2018 виконавче провадження завершено, заборгованість по аліментам відсутня, що підтверджується довідкою Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину від 05.05.2018 року № 19076.

Згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.05.2013 року по справі 635/723/13-ц збільшено розмір аліментів на утримання непрацездатного батька, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 280 гривень, що підтверджується розрахунками від 06.02.2018 року № 2830 та від 07.06.2018 року № 23131, виконаними державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Зябченко В.Є.

Відповідно до розрахунків державного виконавця про сплату аліментів станом на 06.02.2018 року № 2830 та 07.06.2018 року № 23131, а також згідно довідки № 19076 від 05.05.2018 року Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області у відповідача відсутня заборгованість по аліментам.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що існують інші документи на підтвердження заборгованості відповідача, які не були своєчасно надані суду, оскільки суд відмовився відкладати розгляд справи, судовою колегією не приймаються.

Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку зі станом здоров'я та існуючими обставинами позивач потребує вчасної сплати аліментів та те, що діями відповідача, а саме несвоєчасною сплатою аліментів, йому було завдано моральної шкоди, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем не додано до апеляційної скарги жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру.

Крім того, необґрунтованими є доводи, викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_2, що розрахунок заборгованості по аліментам № 23131 від 07.06.2018 року, наданий відповідачем спростовується ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12.01.2018 року про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення щодо несплати аліментів на його користь, а також виписками надходження по його картці, відповідно до яких заборгованість по аліментам у 2018 році погашалась різними сумами, оскільки наявність вказаних доказів не свідчать про спричинення позивачу фізичного болю та страждань, завданих протиправною поведінкою відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права та фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ходаковського Юрія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко