Справа №442/3990/17
Провадження №2/442/70/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

за участю представника позивача - адвоката Паращак Н.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобич цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що між нею, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2, 04 вересня 2003р. укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобич Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області за актовим записом №394. Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1. народився син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2. син ОСОБА_5, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей. Оскільки подружні стосунки між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_2 розлагодились, то 14 лютого 2017р. за її позовом Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області постановлено судове рішення у цивільній справі №442/151/17 (провадження №2/442/641/2017), згідно якого розірвано шлюб між нею, ОСОБА_6 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2, що був укладений 04 вересня 2003р. та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобич Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області за актовим записом №394. Її прізвище ОСОБА_6 після розірвання шлюбу змінено на «ОСОБА_6». Дане судове рішення про розірвання шлюбу у цивільній справі №442/151/17-ц не оскаржувалось і вступило у законну силу 27 лютого 2017р. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею. За час перебування у вищезазначеному шлюбі із відповідачем вони проживали спільно, дотримуючись передбачених нормами Сімейного законодавства України. Так, 19 грудня 2012р. на підставі Договору купівлі-продажу №1347, укладеного між продавцем ОСОБА_7 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 було придбано житлову квартиру АДРЕСА_2 Львівської області вартістю 131 500 (сто тридцять одна тисяча п'ятсот) гривень 00коп. загальною площею 53,1 кв. метрів та житловою 30,90 кв. метрів. Право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано на підставі зазначеного Договору купівлі-продажу за відповідачем 10 січня 2013р., номер запису про право власності: 4743, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 363346106, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 січня 2013р. за індексним №16966, що виданий Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, реєстратор Бобик Н.П. Незважаючи на те, що житлова квартира була придбана із відповідачем у період перебування у шлюбі та за власні кошти, ОСОБА_2 заперечує будь-яке її право на частку у спільній сумісній власності на це майно, а також не дозволяє їй користуватися та розпоряджатися таким майном як рівноправному співласнику цього спільного майна, набутого за час перебування у шлюбі. А тому у неї виникла необхідність звернутися до суду.

Представник позивача Паращак Н.Б. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав, оскільки доказів того, що спірна квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, була придбана за гроші його матері у нього не збереглися, зокрема розписок, банківських переводів, тощо; відносно заявлених позовних вимог заперечує.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні не оспорюється той факт, що на підставі Договору купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І., зареєстрованого в реєстрі за номером №1347, відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру за АДРЕСА_2

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 18.03.2017р., ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_6.

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2013р., ОСОБА_2 на праві приватної форми власності належить квартира, яка розташована АДРЕСА_1.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2017р., ОСОБА_2 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, належить 1 ( частка) на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ( загальної площі 53,1 кв.м., житлової площі - 30,9 кв.м.).

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України «Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя» майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), при цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частин 3 та 4 статті 368 Цивільного кодексу України «Право спільної сумісної власності» майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі; згідно частини 1 статті 61 СК України «Об'єкти права спільної сумісної власності» об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а оскільки сторонами не доведено зворотнього факту, зокрема того, що спірна квартира була придбана за гроші матері відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, а відтак судом цю обставину не взято до уваги.

Статтею 63 СК України передбачено порядок «Здійснення подружжям права спільної сумісної власності», згідно якого дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; а згідно із частиною 1 статті 69 СК України «Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя» дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; а згідно частин 1, 2 та 3 статті 372 Цивільного кодексу України «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності» майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, шо частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України «Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності» у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; крім цього, за рішенням суду частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею або з ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів (коштів на утримання дитини), які вони одержують, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей тощо.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 71 СК України «Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя» майно, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між чоловіком та дружиною в натурі, при цьому якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом; у даному випадку суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом взято до уваги той факт, що вище вказане твердження щодо правових підстав визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, порядку та способу поділу цього спільного сумісного майна у повній мірі узгоджуються із роз'ясненнями Верховного Суду України, що міститься у положеннях пунктів 19-30 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007р. «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя».

Крім того, судом взято до уваги той факт, що кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не пов'язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Поділ спільного майна подружжя може бути здійснено під час існування шлюбу, у процесі його розірвання, а також після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд,-

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, задовільнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя, що набуте за час перебування позивача ОСОБА_3 у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, житлову квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майно № 363346106.

Розділити спільне сумісне майно подружжя.

Визнати право власності на 1/2 частину житолової квартири АДРЕСА_2, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна №363346106 за ОСОБА_3, місце реєстрації АДРЕСА_3 (ІНД НОМЕР_1).

Визнати право власності на 1/2 частину житолової квартири АДРЕСА_2, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна №363346106 за ОСОБА_2, місце реєстрації АДРЕСА_4 (ІНД НОМЕР_2).

Стягнути з ОСОБА_10, місце реєстрації АДРЕСА_5 ( ІНД НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3, місце реєстрації АДРЕСА_3 ІНД НОМЕР_1 понесені нею судові витрати в розмірі 657, 50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач :ОСОБА_3, місце реєстрації : АДРЕСА_6 ( ІНД НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4 (ІНД НОМЕР_2).

Суддя Гарасимків Л.І.