Справа № 500/5573/18
Провадження № 2/500/427/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Пащенко Т.П.,

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження НОМЕР_1 , що накладений ухвалою б/н Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 24.05.2002 року, посилаючись на те, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на нерухоме майно ОСОБА_1. накладений арешт постановою б/н Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2002 року. 17.08.2018 року позивачу повідомлено, що згідно відомостей, які містяться в АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі не перебуває виконавчий документ від 05.09.2002 року про стягнення боргу з позивача на користь ОСОБА_2 також було зазначено, що встановити підстави та рік завершення виконавчого провадження не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем з 2002 по 2018 роки знищені за закінченням терміну зберігання. Існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права власника майна.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заяву (а.с.19), в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, надала суду заяву (а.с.32), в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.80 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на яку ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2002 року накладено арешт, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 16.04.2018 року №120708031 (а.с.4).

Згідно ухвали Ізмаїльського міського суду Одеської області від 24.05.2002 року (а.с.5) накладено арешт на Ѕ частину домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

Рішенням Ізмаїльського міського суду Одеської області від 12.06.2002 року (а.с.27) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4711 грн. основного боргу по стягненню матеріальної шкоди та 68 грн. розходів по сплаті державного мита, а всього 4779 грн. Рішення набрало законної чинності 15.02.2005 року.

Як вбачається з довідки Ізмаїльського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.08.2018 року №29001, при перевірці даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) станом на 17.08.2018 року на примусовому виконанні в Ізмаїльському міськрайонному ВДВС ГТУЮ в Одеській області відсутній виконавчий лист №2-1609-2002 від 05.09.2002, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с.6).

У зв`язку з зазначеним суд приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування арешту на даний час з майна, яке належить ОСОБА_1

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 1.5. вказаного вище Положення, Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.

Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон.

Пунктом 2.1 Положення було визначено вичерпний перелік підстав для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна, а саме: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна /звільненням з-під арешту/; органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

При цьому, згідно з п. 78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Таким чином, заборона відчуження 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності позивачу по справі, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Враховуючи те, що нотаріус, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач позов визнала, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачці відомі, суд приходить до висновку про задоволення позову та припинення накладеного на підставі ухвали від 24.05.2002 року Ізмаїльського міського суду арешту на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, належного позивачу.

Керуючись ст.ст.12,13,79-83,206,259,263-265,354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 73, 74 Закону України «Про нотаріат», п.п.2,74,75,78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 року № 296/5, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Зняти арешт з 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 області, накладений ухвалою Ізмаїльського міського суду б/н від 24 травня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.П.Пащенко