Справа № 184/1084/18
Номер провадження 2/184/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гукової Р.М,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області (Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Центральна,48) до відповідача ОСОБА_3 (місце реєстрації за адресою: вул. Партзїзду,17/43, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.) про стягнення збитків, завданих фактичним використанням земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Покровська міська рада Дніпропетровської області звернулась в Орджонікідзевський міський суд із позовною заявою до відповідача про стягнення збитків у сумі 708 990,80 грн., заподіяних внаслідок неодержання доходів за фактичне використання земельної ділянки за період з 01.05.2016р. по 31.12.2017р.

В обґрунтування своїх вимог, які підтримані у судовому засіданні його повноважним представником, позивач посилається на користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності загальною площею 7000 м2, яка розташована за адресою: вул. Заводська,4 м. Покров без оформлення відповідного договору оренди земельної ділянки та сплати орендних платежів, чим Покровській міській раді завдано збитків у виді неодержаних доходів у розмірі 708 990,80 грн., стягнення яких є предметом даного судового розгляду.

Відповідач, згідно наданих у судовому засіданні пояснень його повноважного представника, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідач ОСОБА_3 є власником комплексу будівель та споруд, а саме: закритого складу інв. №01, теслярної майстерні інв.. №02, будівлі майстерні інв. №03, гаражу з 5-ти блоків інв. №04, прохідної інв. №05, відкритого складу для теслярних виробів інв. №07, які розташовані за адресою вул..Заводська, 4 в м. Покров Дніпропетровської області.

Право власності відповідача на вказане майно підтверджується відомостями із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_3 від 20.04.2018р.

Рішенням Орджонікідзевської (Покровської) міської ради Дніпропетровської області №51 від 25 квітня 2007р. «Про заяву ОСОБА_3 та клопотання ТОВ «Стройпрогрес»» вирішено вилучити з користування ТОВ «Стройпрогрес» земельну ділянку площею 0,7 га, яка використовувалась для обслуговування комплексу виробничих будівель, розташованих по вул..Заводська,4; надано дозвіл ОСОБА_3 на складення технічної землевпорядної документації щодо оформлення права оренди на земельну ділянку орієнтовною площею 0,7 га для обслуговування комплексу виробничих будівель, розташованих по вул..Заводська,4; зобовязано ОСОБА_3 подати технічну землевпорядну документацію щодо оформлення права оренди на земельну ділянку до Орджонікідзевської міської ради для розгляду та затвердження у термін до 01.10.2007р.

10.05.2007р. між Покровською (Орджонікідзевською) радою та ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення укладено Угоду про плату за фактичне використання земельною ділянкою під обєктами нерухомого майна та малими архітектурними формами, якою зобовязано відповідача здійснювати сплату за фактичне використання земельною ділянкою, яка розташована за адресою вул..Заводська, 4 в м.Покров на період оформлення правовстановлюючих документів до укладення договору оренди та його державної реєстрації.

Станом на 12.06.2018 року (час звернення до суду з позовом) договір оренди земельної ділянки між Покровською міською радою та ОСОБА_3 не укладено.

З огляду на наведене, рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради від 22.11.2017 року №521 створено Комісію по визначенню розміру збитків, заподіяних власнику землі територіальній громаді м.Покров у складі:

Голова комісії ОСОБА_4 заступник міського голови;

Члени комісії представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі відділу у Нікопольському районі; ОСОБА_5 головний спеціаліст відділу землекористування; представник Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області; представник Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області; ОСОБА_6 в.о. начальника відділу архітектури та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю головного архітектора міста; ОСОБА_7 заступник начальника фінансового управління начальник відділу доходів; ОСОБА_8 - начальник відділу економіки; ОСОБА_1 начальник юридичного відділу; ОСОБА_9 начальник відділу землекористування; ОСОБА_3 землекористувач або його представник за довіреністю.

Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 28.03.2018р. №122 було затверджено Акт з розрахунком визначення розміру збитків, заподіяних власнику землі територіальній громаді м.Покров громадянином ОСОБА_3 внаслідок фактичного використання земельної ділянки площею 0,7 га, яка використовується для обслуговування комплексу виробничих будівель по вул. Заводська, 4 на території Покровської міської ради.

Так, згідно акту по визначенню розмірів збитків заподіяних ОСОБА_3 територіальній громаді м. Покров за період з 01.05.2016р. по 31.12.2017р. становить 708 990,80 грн.

Однак, як зазначає позивач та не заперечує представник відповідача станом на час вирішення спору у суді зазначена сума збитків ОСОБА_3 не відшкодована.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться у межах території України є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст.80 ЗК України субєктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст.83 даного Кодексу, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонам, відповідач ОСОБА_3 є власником комплексу будівель та споруд, а саме: закритого складу інв. №01, теслярної майстерні інв. №02, будівлі майстерні інв. №03, гаражу з 5-ти блоків інв. №04, прохідної інв. №05, відкритого складу для теслярних виробів інв. №07, які розташовані за адресою вул..Заводська, 4 в м. Покров Дніпропетровської області.

При цьому відповідачем не заперечується відсутність укладеного у відповідності до вимог чинного законодавства договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться під обєктом нерухомості.

Обґрунтовуючи правові підстави для звернення до суду із відповідним позовом, позивач посилається на те, що фактичне користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів завдало збитків територіальній громаді м.Покров, а відтак останні підлягають стягненню на підставі ст..ст.22,1166 ЦК України, 120,125,156,206 ЗК України та постанови КМУ від 19.04.1993р. №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власників та землекористувачів».

Однак із такими твердженнями позивача суд погодитись не може, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Разом з тим слід зазначити, що перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

З огляду на наведене, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України .

Наведений висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 23 травня 2018 року по справі № 629/4628/16-ц

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права. У свою чергу суд позбавлений процесуальної можливості змінювати предмет та підставу заявленого позивачем позову.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог Покровської міської ради Дніпропетровської області слід відмовити.

У відповідності до ст..142 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Покровської міської ради Дніпропетровської області до відповідача ОСОБА_3 про стягнення збитків, завданих фактичним використанням земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.04.2019р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_10