Дата документу 20.03.2019 Справа № 554/6930/16-ц
Провадження № 2/554/404/2019
Рішення

іменем України

20.03.2019 року місто Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Колесніченко О.П.,

представника позивача - адвоката Кабальського Р.О.,

відповідача ОСОБА_3, її представника - адвоката Марченка А.О.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович, про визнання договору дарування та заповіту недійсним,

встановив:

26.08.2016 року позивач, ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович, про визнання договору дарування та заповіту недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 12 вересня 2013 року його батько ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, під впливом своєї дочки ОСОБА_3, яка скористалася його психічним та хворобливим станом, уклав договір дарування у приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш С.М., реєстраційний №413, згідно якого він подарував, a ОСОБА_3 прийняла в дарунок за межами населеного пункту у Решетилівському районі земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва, а також склав заповіт, посвідчений 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Л.П., відповідно до якого:

-всю належну йому частку у праві власності на квартиру номер 80 (вісімдесят), що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Примакова, будинок номер 8 (вісім), заповідав в рівних частках кожному, сину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онуку, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належний йому на праві приватної власності гараж номер 19 (дев'ятнадцять) в автогаражному колективі «Восход», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Шилівська, номер 36 «а» (тридцять шість «а») майданчик 2 (два), сектор 7 (сім), заповів повністю дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-належний йому гараж номер 12 (дванадцять), ряд номер 21 (двадцять один) в автогаражному кооперативі «Супутник», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, номер 152 «а» (сто п'ятдесят два «а»), заповів повністю онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належний йому на праві приватної власності ТЗ: типу легковий седан марки ВАЗ 2106, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2, 1991 року випуску, заповів повністю онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належні йому на праві приватної власності земельні ділянки: площею 0,25 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 0,0798 га. цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 3,10 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_6 що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області та площею 1,13 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, заповів, в рівних частках кожному, дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та онучі, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належні йому банківські вклади з належними відсотками виплатами, компенсаціями, які знаходять у будь-яких Банківських установах України, заповів повністю, сину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач просив визнати вказані договір дарування та заповіт недійсними з підстав того, що його батько ОСОБА_9 під час вчинення вказаних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Ухвалою від 08.11.2016 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 18.11.2016 року.

26.12.2016 року приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович направив до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_9 на час укладення договору дарування 12.09.2013 року був дієздатною особою, обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_9 був ним перевірений, ніяких сумнівів відносно його психічного стану у нього не виникло. Перед укладенням договору дарування ОСОБА_9 приходив до нього особисто на консультацію, при цьому чітко висловлював свою волю на укладення договору дарування на користь своєї дочки ОСОБА_3, взяв у нього список з переліком документів, які необхідні для укладення договору дарування, реквізити для сплати необхідних платежів та податків, тому він виключає можливість стороннього впливу на волевиявлення ОСОБА_9 При спілкуванні ОСОБА_9 ясно висловлював свої думки та наміри та чітко розумів наслідки своїх дій. Відповідача ОСОБА_3 приватний нотаріус Довбиш С.М. побачив при укладенні договору дарування та не бачив, щоб ОСОБА_9 знаходився під її впливом. Просив розглянути справу у його відсутність.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, відповідач ОСОБА_3, її представник - адвоката Марченко А.О. та відповідач ОСОБА_1 заперечували проти задоволення позову.

Третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна направила до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідача ОСОБА_3, та позивача ОСОБА_5.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та онуками ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 помер.

Відповідно до договору дарування, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш С.М. та зареєстрованого за №413, ОСОБА_9 подарував, a ОСОБА_3 прийняла в дарунок за межами населеного пункту у Решетилівському районі земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва.

Згідно заповіту, посвідченого 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Л.П., ОСОБА_9:

-всю належну йому частку у праві власності на квартиру номер 80 (вісімдесят), що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Примакова, будинок номер 8 (вісім), заповідав в рівних частках кожному, сину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онуку, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належний йому на праві приватної власності гараж номер 19 (дев'ятнадцять) в автогаражному колективі «Восход», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Шилівська, номер 36 «а» (тридцять шість «а») майданчик 2 (два), сектор 7 (сім), заповів повністю дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-належний йому гараж номер 12 (дванадцять), ряд номер 21 (двадцять один) в автогаражному кооперативі «Супутник», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, номер 152 «а» (сто п'ятдесят два «а»), заповів повністю онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належний йому на праві приватної власності ТЗ: типу легковий седан марки ВАЗ 2106, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2, 1991 року випуску, заповів повністю онуці, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належні йому на праві приватної власності земельні ділянки: площею 0,25 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 0,0798 га. цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 3,10 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_6 що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області та площею 1,13 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, заповів, в рівних частках кожному, дочці, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та онучі, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-належні йому банківські вклади з належними відсотками виплатами, компенсаціями, які знаходять у будь-яких Банківських установах України, заповів повністю, сину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаних договору дарування та заповіту недійсними, посилаючись на те, що його батько ОСОБА_9 під час вчинення вказаних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

З метою визначення психічного стану ОСОБА_9 на момент укладення ним договору дарування та складення ним заповіту судом 15.05.2018 року було призначено за клопотанням представника позивача посмертну судово-психіатричну експертизу.

Станом на 17.10.2018 року оплата експертизи позивачем не проведена, у зв'язку з цим матеріали цивільної справи повернуті з медичної установи без виконання.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторона позивача не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 станом на день укладення договору дарування та посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З огляду викладеного підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 202-205, 215, 225 ЦК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович, про визнання договору дарування та заповіту недійсним, - відмовити.

Судові витрати покласти на ОСОБА_5.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд міста Полтави протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко