Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 30 січня 2019 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 31 січня 2019 року,

у справі №295/15425/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подав до суду позов, у якому просив стягнути з його сина ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня звернення до суду та довічно.

В обгрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 він досяг пенсійного віку, розмір його пенсії є недостатнім для задоволення життєвих потреб. У зв'язку із отриманою у 2009 році травмою на виробництві та іншими захворюваннями у нього погіршився стан здоров'я, він потребує лікування, у тому числі санаторно-курортного, проте відповідач, який працює та отримує стабільний дохід, відмовляється надавати йому матеріальну допомогу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове - про задоволення його позову.

Вважає, що суд безпідставно послався на наявність у нього житла, з огляду на те, що будинок АДРЕСА_1 непридатний для проживання через відсутність у ньому газо-, водо-, електропостачання. У зв'язку із цим він несе витрати на оренду житла, що безпідставно не враховано судом. Також, вважає помилковим висновок суду про навність у нього заощаджень, оскільки такий висновок грунтується на припущеннях. Крім того, на його думку, суд не врахував наявність у нього хронічних хвороб, які підлягають систематичному лікуванню, на що у нього не вистачає коштів, оскільки його пенсія складає 1617,31 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком повнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, отримує пенсію, розмір якої у січні 2019 року склав 1617,31грн.

Судом також встановлено, що згідно рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15.01.2015 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, а згідно рішення цього ж суду від 08.12.2015 за ним визнано право власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0559 га за цією ж адресою та на Ѕ земельної ділянки площею 0,0450 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у зв'язку із нещасним випадком, що стався з ним 07.11.2009 на виробництві, встановлений ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 15 % з 14.04.2017 безтерміново.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено потребу у матеріальній допомозі, а сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у його сина обов'язку з надання йому утримання.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи ОСОБА_1 про необіхідність потреби у матеріальній допомозі не підтверджені достатніми доказами та є безпідставними з огляду на наступне.

Так, розмір пенсії ОСОБА_1 перевищує установлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, посилання позивача на понесення ним витрат на оренду житла не підтверджені належними доказами. Зокрема, в матеріалах справи відсутній договір оренди (найму) житла, укладений позивачем, а надані ним квитанції про оплату комунальних послуг не свідчать про понесення ним таких витрат.

Крім того, як вбачається з наданих до відзиву на апеляційну скаргу документів, позивач особисто звернувся із заявою про відключення електропостачання у належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_1, а газопостачання до данного будинку не відбувається у зв'язку із відсутністю укладеного договору (а.с. 98, 99). Зазначені обставини спростовують доводи позивача про непридатність належного йому будинку для проживання.

Окрім медичних документів про наявність хвороб, більшість з яких датована 2009-2017 роками, ОСОБА_1 будь-яких доказів про понесення витрат на лікування та їх розмір не надав. Надані до апеляційної скарги чеки на придбання ліків, рецепти лікаря, консультативний висновок тощо датовані лютим-березнем 2019 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються (а.с. 92-94).

Доводи про необхідність витрат на санаторно-курортне лікування регулюються положеннями ст. 203 СК України. Такі витрати можуть стягуватися разово або періодично, наперед або після їх фактичного понесення, проте доказів про вартість такого лікування позивач суду не надав.

Посилання суду на належність позивачеві земельних ділянок на праві власності підтверджуються наявними у справі судовими рішеннями, а не проведення державної реєстрації на вказане майно не спростовує такий висновкок суду.

Висновок суду про навність у позивача заощаджень зроблений на підставі пояснень останнього, недоведеність такої обставини на правильність ухваленого рішення не впливає.

За таких обставин, рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.