Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/8818/15-ц

провадження № 61-17137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 17 грудня 2015 року в складі судді Кричиної А. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2011 року між ним та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6 000,00 грн, за користування яким позичальник зобов`язалася сплачувати проценти у розмірі 30 % на рік. Згідно із Умовами та Правилами надання банківських послуг банк на власний розсуд може прийняти рішення про зменшення або збільшення кредитного ліміту.

Позивач вказував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість

у розмірі 27 048,21 грн., яка складається з основної заборгованості -

8 095,13 грн; за процентами - 14 331,88 грн; за комісією та пенею - 2 857,00 грн; штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафом (процентна складова) -

1 264,20 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 27 048,21 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня

2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, оскільки строк позовної давності слід обраховувати з часу припинення відповідачем операцій за платіжною карткою.

Аргументи учасників справи

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди необґрунтовано відмовили

у задоволенні позовних вимог. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі ? зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не із закінченням строку дії договору.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Верховного Суду.

10 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 28 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав кредит у розмірі, встановленому договором. У зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором від 28 березня 2011 року станом на

31 травня 2015 року виникла заборгованість.

20 червня 2011 року ОСОБА_1 здійснила останній платіж за кредитним договором.

Термін дії кредитної картки ? до січня 2015 року.

08 липня 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі

№ 6-134цс14 викладений правовий висновок стосовно договоріву вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, згідно з яким за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі ? зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не із закінченням строку дії договору.

Враховуючи викладене, висновок судів щодо спливу у цій справі позовної давності є помилковим.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), та зроблено такий висновок: «У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,

а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов,

з якими він ознайомлений.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28 березня 2011 року процентна ставка не визначена.

Крім того, у підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин частину першу статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання

є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк»

в період з часу виникнення спірних правовідносин (28 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 липня 2015 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг

з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов

і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг ? це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так

і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону ? споживача невиправданого тягара з`ясування змісту кредитного договору».

У підписаній сторонами у цій справі анкеті-заяві від 28 березня 2011 року процентна ставка не визначена, крім того, ця заява не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що банк може вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, судові рішення необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, стягнувши

з ОСОБА_1 на користь банку основної заборгованості у розмірі

8 095,13 грн. У задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 14 331,88 грн, пені та комісії у розмірі 2 857,00 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 1 264,20 грн відмовити з викладених підстав, а не за спливом позовної давності.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то сплачений ним судовий збір при зверненні до суду позовом, апеляційною та касаційною скаргами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених

вимог - 27 048,21 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 8 095,13 грн (29,9 %), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 266,88 грн, з яких за подання позовної заяви - 80,87 грн (270,48 х 29,9 % : 100 %), апеляційної скарги - 88,96 грн (297,53 х 29,9 % : 100 %), касаційної скарги - 97,05 грн (324,58 х 29,9 % : 100 %).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 року в частині відмови

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення основної заборгованості скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення основної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» основну заборгованість у розмірі 8 095,13 грн.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 рокув частині відмови

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 14 331,88 грн заборгованості по відсотках, 2 857,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксованої частини), 1 264,20 грн штрафу (процентної складової) змінити у мотивувальній частині, виклавши у редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 266,88 грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук