Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 173/1982/16-ц

провадження № 61-32968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року у складі судді Петрюк Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з банку незаконно списаних коштів з урахуванням відсотків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), посилаючись на те, що невстановлена особа за допомогою сайту «Приват 24» у мережі Інтернет викрала грошові кошти в сумі 15 000 з картки № НОМЕР_1 кредитний рахунок, а також з рахунків № НОМЕР_2 (депозит) та № НОМЕР_3 (пенсійний рахунок).

20 серпня 2016 року позивач одразу звернувся із заявкою до банку про несанкціоноване списання грошей. На що отримав відповідь, згідно якої банківська установа звинуватила його у порушенні «Умов та правил надання банківських послуг», незважаючи на те, що за крадіжку грошових коштів з банківської картки відповідальність несе банківська установа, що передбачено чинним законодавством.

Крім того, 10 липня 2016 року він звернувся до Вільногірського відділення поліції із заявою про вчинення крадіжки грошових коштів з його банківських рахунків. Його заяву внесено до ЄРДР за № 0000280 та по ній здійснюється досудове розслідування. Таким чином він вчинив всі передбачені законом дії, для захисту свого порушеного права. Проте банківська установа відмовляється повертати йому його грошові кошти, що й стало підставою звернення до суду.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд про стягнення з банку незаконно списаних грошових коштів з урахуванням відсотків та моральної шкоди, просить визнати дії відповідача щодо несанкціонованого списання грошових коштів з його рахунків № НОМЕР_1 (кредитний рахунок) № НОМЕР_2 (депозит) та № НОМЕР_3 (пенсійний рахунок) незаконними, стягнути з відповідача на його користь вклад на рахунку № НОМЕР_2 в сумі 1 400 грн, невиплачені відсотки по цьому вкладу в сумі 224 грн, інфляційні витрати за період з 09 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року в сумі 5 523,30 грн, та 10,50 грн - три відсотки річних, грошові кошти на рахунок № НОМЕР_3 в сумі 2 745 грн, інфляційні витрати за період з 09 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року в сумі 676,80 грн та 20,31 грн -три відсотки річних та грошові кошти на кредитний рахунок № НОМЕР_1 - 15 000 грн, інфляційні витрати в сумі 3 780 грн, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з банку незаконно списаних коштів з урахуванням відсотків та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 045 грн - списаних з карткового рахунку № НОМЕР_3 в період з 08 серпня 2016 року по 10 серпня 2016 року та 676,80 грн - інфляційних витрат, 20,31 грн - 3% річних на дану суму за період з 09 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року; 526, 07 грн - списаних з карткового рахунку № НОМЕР_2 в період з 08 серпня 2016 року по 10 серпня 2016 року.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 кошти кредитного ліміту в сумі 15 000 грн, списаних з карткового рахунку № НОМЕР_4 в період з 08 серпня 2016 року по 10 серпня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено та вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилено. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач після виявлення зняття коштів з його банківських карток, невідкладно повідомив про це працівника банку. Тому на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 6.7., 6.8. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк був зобов`язаний відновити залишок коштів на його рахунках до стану, у якому вони були до зняття.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, в якій просило скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого Постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконуються користувачем. Судами не враховано, що переказ коштів з рахунка клієнта не можливий без знання особистої інформації клієнта (номера картки, терміну її дії, CVV коду та іншого). Отже, списання коштів з рахунків позивача відбулось за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь-яких порушень зі сторони банку допущено не було.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції неповно дослідили обставини справи та не надали їм належної правової оцінки, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про задоволення позову.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу № 173/1982/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито три рахунки, а саме: № НОМЕР_1 (кредитний рахунок) № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (пенсійний рахунок).

В період з 09 серпня 2016 року до 10-00 год. 10 серпня 2016 року, невстановлена особа за допомогою системи «Приват 24»» мережі Інтернет викрала грошові кошти з рахунків позивача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . При цьому відповідно до наданих суду виписок із рахунків позивача встановлено, що на рахунку № НОМЕР_1 у позивача був кредитний ліміт в сумі 15 000 грн, дані кошти були зняті в період з 08 серпня 2016 року по 10 серпня 2016 року на рахунку № НОМЕР_3 знаходилось 2 045,21 грн, які зняті в той же період, а на рахунку № НОМЕР_2 були кошти в сумі 526,07 грн, які також були зняті в період з 08 серпня 2016 року по 10 серпня 2016 року

Позивач відразу зателефонував до банку, щоб дізнатись причину списання грошових коштів з його рахунків, так як його здивував той факт, що списання відбулось пізно ввечері. Позивачу було повідомлено про те, що кошти з його рахунків були перераховані з використанням програми «Приват 24». Як пояснив позивач, він не був зареєстрований на сайті «Приват 24», не знімав грошей у зазначений час і взагалі не перебував дома. Таким чином судами було встановлено, що з рахунків позивача було вчинено крадіжку грошових коштів, що підтверджується витягом із ЄРДР про досудове розслідування по кримінальному провадженню.

Позивач звертався з письмовими заявами до відповідача, з проханням повернути його грошові кошти, але отримав відмову, що підтверджується письмовими зверненнями позивача та відповідями ПАТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 звернувся до Вільногірського відділення поліції з заявою про вчинення злочину, яка зареєстрована в ЄРДР за № 15000280. За його заявою проводиться досудове розслідування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої' статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6 - 9 Положення № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року (провадження № 6-71цс15) не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ КБ «Приватбанк» не було надано доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідач не спростував доводи позовної заяви.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про виникнення у банка обов`язку повернути кошти позивачу разом з відшкодуванням інфляційних втрат та трьома процентами річних є такими, що ґрунтуються на доказах у справі, а оскаржувані судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин у справі, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали правову оцінку. Крім того, доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням, і яким суд апеляційної інстанції надав правову оцінку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400,401,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська