ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2384/14-ц Номер провадження 22-ц/814/734/19Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді Обідіної О.І.

Суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області, ухвалене в складі судді Марущак Р.М. від 26 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором №R8В від 02.04.2012 року в сумі 75797,34 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.04.2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кошти в сумі 100000 грн. під 31% річних строком до 02.04.2016 року. Поручителем по вказаному договору є ОСОБА_2

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 28.05.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 75797,34 грн.

Вказував, що умовами кредитного договору передбачено вирішення спору між сторонами в третейському суді, на підставі яких він звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, про те в самому договорі поруки не передбачено застереження про можливість вирішення спорів в третейському суді , що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом до поручителя .

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 75797,34 грн. заборгованість по кредитному договору та 757,98 грн. у відшкодування судових витрат.

Задоволення позову вмотивовано доведеністю позивачем обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог . При цьому місцевий суд дійшов висновку, що наявність рішення третейського суду про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_3 не є перешкодою для задоволення вимог до поручителя, з огляду на солідарний обов'язок позичальника та поручителя, які несуть солідарне зобов'язання перед кредитором.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що банк пропустив 6-ти місячний строк звернення до нього як солідарного боржника, що в розумінні ст. 559 ЦК України окремою підставою для припинення поруки .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.04.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 100000 грн. на споживчі потреби в інтересах сім'ї, строком до 02.04.2016 року під 31 % річних.

Також умовами договору було встановлено спосіб повернення кредиту та процентів щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг, з визначеною датою списання - 8 числа кожного місяця.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 02.04.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки

В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, станом на 28.05.2014 року утворилася заборгованість в сумі 75797 грн. 34 коп., яка складається з поточної заборгованості за кредитом - 63 095,63 грн.; простроченої заборгованості за кредитом 5182,58 грн.; інфляційних втрат - 149,04 грн.; трьох процентів річних - 36,57 грн.; боргу за процентами: простроченої заборгованості за процентами 3 516,61 грн.; інфляційних втрат 97,86 грн.; трьох процентів річних 25,00 грн. та пені, нарахованої в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення плати за користування за кредитом 1 496,95 грн. та пені нарахованої в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення заборгованості по сплаті кредиту 2 197,10 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив невиконання позичальником умов кредитного договору, що стало підставою для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 як солідарного боржника.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що на виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 отримала 100000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №62239 від 02.04.2012 року.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2 банком в квітні 2014 року та серпні 2014 року відповідно були направлені листи з вимогами про погашення заборгованості, які залишилися без виконання.

Пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають з цього договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення, розірвання або визнання недійсним, підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом цього третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

З огляду на наявність в кредитному договорі умов щодо можливості вирішення спорів між банком та позичальником в третейському суді, ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором в сумі 75797,34 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 02.04.2012 року № R8В у сумі 75797,34 коп.

При перегляді вказаного судового рішення , колегія суддів вважає за необхідне прийняти до уваги та вирішити спір з огляду на усталену практику Верховного суду при розгляді справ з побідними правовідносинами .

Так, під час розгляду справи за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року (справа №548/981/15-ц,) відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-939 цс 15 від 09 вересня 2015 року, зазначила, що розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов'язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання

Наявність судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

У серпні 2014 року банк скористався наданим йому ч.2 ст.1050 ЦК України правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, та звернувся до третейського суду з вимогами про дострокове стягнення з позичальника заборгованості , яка станом на 28.05.2014 року складала 75797, 34 грн.

Вказане звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінило порядок, умови і строк дії самого кредитного договору, оскільки час звернення з таким позовом свідчить про те, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що інтереси банку вже захищені ухваленим третейським судом рішенням про дострокове стягнення з боржника кредитної заборгованості, в даному випадку поручитель має відповідати перед банком в межах визначеної ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до заявлених позовних вимог та наданого банком розрахунку заборгованості, 3% річних та індекс інфляції, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 становлять 61,57 грн. ( 36,57 грн. на суму простроченого основного платежу та 25 грн. за порушення зобов'язання по сплаті процентів) та 246,90 грн. в якості інфляційних витрат (149,04 грн. інфляційні витрати на суму простроченого основного зобов'язання та 97,86 грн. за порушення зобов'язання щодо сплати процентів).

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення з поручителя 3% річних та індексу інфляції та про відмову в задоволенні інших позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» інфляційні втрати в сумі 246,90 грн. та 3% річних в розмірі 61,57 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Прядкіна О.В.