справа № 362/5622/18 головуючий у суді І інстанції Марчук О.Л.
провадження № 22-ц/824/5115/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк», ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 27108Z40-7 від 06 травня 2010 року до іпотечного договору № 27108Z40 від 13 травня 2008 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року закрито провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не врахував, що у справі, на яку він посилається, предметом розгляду була передача в іпотеку земельних ділянок без її згоди, а питання об'єктів незавершеного будівництва, які розміщені на земельних ділянках, не розглядалося. Позивач дізналася про порушення її прав лише після того, як постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житлові будинки. Розглядаючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд не дав належної оцінки доказам позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» вказує на те, що у даній справі та справі, яка розглядалася судом, ОСОБА_3 зазначала, що договір іпотеки було укладено без її нотаріально засвідченої письмової згоди, оскільки за цим договором в забезпечення банку передано спільне сумісне майно подружжя. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що набрало законної сили рішення Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, яким вирішено цивільну справу з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено,що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі № 362/2887/16-ц (провадження № 2/362/202/17) за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_5 про визнання недійсними додаткових угод до кредитних договорів та договорів про внесення змін до договору іпотеки, визнано недійсним договір 06 травня 2010 року № 27108Z40-7 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 27108Z40 від 13 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що набрало законної сили рішення суду, яким вирішено цивільну справу з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак, з наявних у матеріалах справи рішень у справі № 362/2887/16-ц, яка розглядалася у 2017 році, вбачається, що ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 27108Z40-7 від 06 травня 2010 року до іпотечного договору № 27108Z40 у зв'язку з тим, що майно, яке було передано в іпотеку, а саме земельні ділянки, є спільним сумісним майном подружжя. Вказаний договір було укладено без нотаріально засвідченої письмової згоди одного з подружжя.

Звертаючись до суду з позовом у жовтні 2018 року ОСОБА_3 зазначає, що договір про внесення змін та доповнень № 27108Z40-7 від 06 травня 2010 року є незаконним, оскільки за даним договором були передані без згоди позивача в іпотеку належні їй на праві спільної сумісної власності об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що призвело до порушення прав позивача, та як наслідок, скасування рішень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житлові будинки. Позивач вказує на те, що зі змісту оскаржуваного договору вбачається, що згідно довідки від 01 жовтня 2009 року забудівель немає, а будівництво не розпочато. Однак, ще 25 березня 2009 року було зареєстровано право власності на об'єкти незавершеного будівництва. На даний час вказані об'єкти належать на праві власності позивачу та безпідставно обтяжені іпотекою.

У позовній заяві, яка подавалася у червні 2016 року ОСОБА_3 не вказувала на вищезазначені обставини та позов з цих підстав не заявляла (а.с.207, Т.1).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та помилково вважав, що наявні підстави для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.