ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/257/19 Справа № 210/2689/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав нерухомого майна Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Дацко Ярослав Олексійович про захист порушеного права на житло, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, та після уточнення позовних вимог просив визнати недійсним з моменту укладення договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 11 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрований в реєстрі № 15449, між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Убієнних Л.М., ОСОБА_5 та ОСОБА_4; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_4; визнати недійсним з моменту укладення договору дарування зазначеної квартири від 30 листопада 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстрованим в реєстрі № 17393, укладений між ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру; визнати за позивачем право на проживання та користування квартирою, визнати за позивачем право на приватизацію частки квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2006 у ході проведення прокуратурою міста Кривого Рогу перевірки додержання вимог житлового законодавства, було встановлено порушення прав на житло неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, при приватизації квартири АДРЕСА_1, а в подальшому при оформленні договорів купівлі-продажу та дарування, а саме: 17 жовтня 2005 року між ОСОБА_6, ОСОБА_10, від імені та інтересах яких діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_11, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а 30 листопада 2005 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У зв'язку з чим прокурор м. Кривого Рогу, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_12 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності видане 11 жовтня 2005 року УБЖБ на вищевказану квартиру.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2010 року встановлено порушення житлових прав неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його матері ОСОБА_13 при проведенні приватизації квартири АДРЕСА_1 та визнано свідоцтво про право власності на житло від 11 жовтня 2005 року , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_10 недійсним, зобов'язано Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради скасувати зазначене свідоцтво, а комунальне підприємство БТІ м. Кривого Рогу виключити з реєстру власників цієї квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу та дарування спірної квартири необхідно визнати недійсним, оскільки свідоцтво про право на приватизацію скасовано, а договір дарування є не укладеним, тому, що не зареєстрований у державному реєстрі та є по суті "завуальованим" договором купівлі-продажу, оскільки за квартиру передані грошові кошти в сумі 16900 доларів США, що підтверджується розпискою; приватизація відбулася з порушенням прав та інтересів його матері, яка постійно мешкала в спірній квартирі, але тимчасово була відсутня, у зв'язку з чим за нею зберігалося право на житло, також порушено його права як неповнолітнього, оскільки він мав право проживати разом з матір'ю та користуватися житлом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_10, в інтересах яких діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий номер 15449.

Скасовано державну реєстрацію правам власності квартири АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_4.

Вирішено питання щодо судових витрат /т.2 а.с. 11-15/.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог /т.2 а.с. 35-40/.

Також апеляційну скаргу подав позивач ОСОБА_1, який просить рішення суду змінити, вказавши: визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 30.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий номер 17393 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право проживання та користування квартирою АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію частки квартири АДРЕСА_1 /т.2 а.с. 57-65/.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сім'ї ОСОБА_6, як багатодітній сім'ї, була виділена для проживання квартира АДРЕСА_1. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.07.2005 року матір позивача ОСОБА_15 було визнано безвісно відсутньою, рішення було скасовано 12.01.2006 року.

У 2005 році ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які на день приватизації були зареєстровані і спірній квартирі, отримали свідоцтво про право власності від 11.10.2005 року та 13.10.2005 року зареєструвала право власності в КП ДОР "Криворізьке БТІ".

ОСОБА_6 та ОСОБА_10, від імені яких по довіреності діяв ОСОБА_5, продали квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований у реєстрі № 15449 /т.1 а.с. 12-13/.

30 листопада 2005 року ОСОБА_4 укладає договір дарування квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий номер 17393 /т.1 а.с. 160/.

Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2015 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині /т.1 а.с. 161-162/.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2010 року встановлено порушення житлових прав неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його матері ОСОБА_13 при проведенні приватизації квартири АДРЕСА_1 та визнано свідоцтво про право власності на житло від 11 жовтня 2005 року , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_10 недійсним, зобов'язано Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради скасувати зазначене свідоцтво, а комунальне підприємство БТІ м. Кривого Рогу виключити з реєстру власників цієї квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_10 /т.1 а.с. 38-40, 41-46/.

На теперішній час власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4, а власниками квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У червні 2015 року ОСОБА_1, який вже став повнолітнім, звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 є особою, права та законні інтереси якої порушено незаконною приватизацією житлового приміщення, в якому була зареєстрована його мати ОСОБА_15, безпідставним визнанням її безвісно відсутньою та зняттям з реєстрації.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а ст. 203 ЦК України передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право власності від 11.10.2005 року, видане Управлінням ЖКГ виконкому Криворізької міської ради на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_10, визнано судом недійсним, а тому, відповідно до ст. 216 ЦПК України воно не створює юридичних наслідків, тому ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не набули права власності на цю квартиру та не могли укладати договори відчуження квартири.

Отже, договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. не відповідає вимога чинного законодавства, а тому є недійсним.

З урахуванням того, що договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року є недійсним, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_4

Щодо позовних вимог про визнання недійсними з моменту укладання договору дарування від 30 листопада 2005 року ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та скасування державної реєстрації права власності, то вони не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання позову про витребування майна, якщо для цього існують підстави передбачені статтями 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Між особою, яка вважає себе власником майна та теперішніми власниками квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, можуть існувати правові відносини щодо права на спірну квартиру та відповідним цим правовідносинам способом захисту є витребування майна.

Таким чином, позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування від 30 листопада 2005 року не є належним способом захисту порушеного права, а тому не підлягає задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачем права на проживання та користування квартирою, визнання за позивачем права на приватизацію частки квартири АДРЕСА_1 враховуючи те, що ОСОБА_15 знято з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою після скасування рішення про визнання її безвісно відсутньою, з заявою про поновлення реєстрації місця проживання до відповідних органів вона не зверталась, позивач у спірній квартирі зареєстрований не був, що встановлено судовим рішенням, на теперішній час право власності на спірну квартиру та місце проживання зареєстровано на інших осіб, які не є членами сім'ї позивача.

Питання про визначення права на приватизацію пов'язано, зокрема, з наявністю реєстрації місця проживання у житловому приміщенні, яке особа має намір приватизувати. Оскільки місце проживання позивача в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстровано, ця вимога задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону, оскільки вирішуючи спір між сторонами, суд в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін, давши їм належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарги не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров