ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3508/19 Справа № 212/9182/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/9182/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «173 КВАРТАЛ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «173 КВАРТАЛ» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2018 року, яка постановлена суддею Пустовітом О.Г. о 12 годині 47 хвилин в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив в якості забезпечення позову накласти арешт на тимчасову металеву споруду, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ТОВ «173 КВАРТАЛ» біля окремо розташованої одноповерхової споруди торгівельно-зупиночного комплексу «173 квартал» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 137 м.кв., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕР СІ ГРУП» (надалі - ТОВ «ДЖІ ЕР СІ ГРУП»).

Заява про забезпечення позову подана до суду до пред'явлення позову та обґрунтована тим, що ОСОБА_1 протягом десяти днів звернеться до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення тимчасової металевої споруди, що будується у вигляді металевої конструкції, належної ТОВ «173 квартал», за його рахунок, з наступних підстав.

Заявник ОСОБА_1 є співвласником окремо розташованої одноповерхової споруди торговельно-зупиночного комплексу «173 квартал» за адресою АДРЕСА_1 яка передана і оренду суб'єктам господарювання та в ній працюють крамниці.

ТОВ «173 КВАРТАЛ» використовує земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за Договором оренди земельної ділянки від 20.09.2009 року та у липні 2018 року розпочав інтенсивне зведення металевих конструкцій тимчасової споруди (малої архітектурної форми) з порушенням норм чинного законодавства України та державних стандартів та без відповідного погодження із власниками об'єктів нерухомості, що розташовані на сусідній земельній ділянці, в тому числі й з ОСОБА_1

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2018 року, описки у якій виправлено ухвалою цього ж суду від 09 січня 2019 року, заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на тимчасову металеву споруду, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ТОВ «173 КВАРТАЛ» біля окремо розташованої одноповерхової споруди торгівельно-зупиночного комплексу «173 квартал» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 137 м.кв., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та ТОВ «ДЖІ ЕР СІ ГРУП».

В апеляційній скарзі ТОВ «173 КВАРТАЛ» просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом в оскаржуваній ухвалі взагалі не було зазначено в чому полягає спір між сторонами, не з'ясовано обсяг позовних вимог, оскільки взагалі не зазначено з якими вимогами звернеться позивач до суду, у зв'язку з чим не було перевірено відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Також, зазначає, що ним здійснюється будівництво торговельного комплексу з зупинкою громадського транспорту на підставі Дозволу ДАБК на початок будівельних робіт від 27.10.2009 року, який є чинним, та Договору оренди земельної ділянки від 22.04.2009 року, за яким Криворізька міська рада передала в оренду земельну ділянку саме з метою розміщення торговельного комплексу із зупинкою громадського транспорту «173 квартал», тобто на законних підставах та на підставі всіх необхідних дозвільних документів.

При цьому, зазначає, що рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23 квітня 2010 року, на підставі якого у позивача ОСОБА_1 виникло право власності на частину окремо розташованої одноповерхової споруди торгівельно-зупиночного комплексу «173 квартал» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 137 м.кв., скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач ОСОБА_1, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про відкладення розгляду справи яка обґрунтована участю його представника в іншому судовому засіданні в Господарському суді Дніпропетровської області, без надання відповідних підтверджень, та не містить відомостей щодо причин неявки самого позивача ОСОБА_1, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано суду належних доказів для відкладення розгляду справи та не наведено поважних причин неявки в судове засідання.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, коли повідомлені ними причини неявки в судове засідання визнані судом неповажними, не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ «173 КВАРТАЛ» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви про забезпечення позову, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на тимчасову металеву споруду, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 36Асуд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим ухвала суду про забезпечення позову не містить будь-якого обґрунтування з приводу того на підставі яких фактів та встановлених обставин, суд дійшов до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред'явлення позову, яка обґрунтована тим, що він має намір звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення тимчасової металевої споруди, що будується у вигляді металевої конструкції, належної ТОВ «173 квартал», за його рахунок.

Разом з цим, заява позивача ОСОБА_1 щодо забезпечення позову не містить жодних відомостей про те, яким чином обраний ним спосіб забезпечення позову може в подальшому, у разі задоволення його позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення тимчасової металевої споруди, що будується у вигляді металевої конструкції, належної ТОВ «173 квартал», може утруднити або зробити неможливим виконання такого рішення суду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги відсутність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на тимчасову металеву споруду, що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ТОВ «173 КВАРТАЛ» біля окремо розташованої одноповерхової споруди торгівельно-зупиночного комплексу «173 квартал» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 137 м.кв., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та ТОВ «ДЖІ ЕР СІ ГРУП».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляції.

Відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову відповідно до ст.ст. 149-154 ЦПК України, за необґрунтованістю заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «173 КВАРТАЛ» - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: