ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3134/18

Номер провадження 22-ц/816/4263/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Саєнка Б.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2019 року (суддя Сидоренко Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсним договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групі, -

в с т а н о в и в :

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») про визнання недійсним договору № 723817 від 31 липня 2017 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, стягнення 38444,30 грн незаконно отриманих відповідачем коштів та стягнення 100000 грн у рахунок компенсації завданої моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що у додатках до спірного договору вказаний інший, дорожчий автомобіль, ніж той, на придбання якого він подавав заявку. Цю обставину він з`ясував наступного дня після укладення спірного договору, проте працівник відповідача пообіцяла, що після спливу двох місяців із моменту укладення вказаного договору за умови сплати всіх необхідних платежів він отримає бажаний автомобіль, чого не відбулось. Вважає, що відповідач жодних дій, спрямованих на придбання автомобіля, не здійснював, а у порушення ст. 2 розділу ІІ спірного договору договір з постачальником на придбання автомобіля відповідач не укладав. Також у договорі та додатках до нього відсутній графік внесків, деякі умови договору є суперечливими та такими, які прямо порушують ст.ст. 18, 19 ч. 2, 3 Закону України «Про захист прав споживачів», містять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а діяльність відповідача є нечесною підприємницькою практикою. На думку позивача, на момент вчинення спірного правочину працівники відповідача не надали йому необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет договору та реальні строки його виконання, внаслідок чого його введено в оману щодо поняття товару, умов і строків отримання бажаного автомобіля.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому вказує, що судом не були розглянуті заявлені ним клопотання про витребування доказів, допиту свідків. Зазначає, що договір вже припинив свою дію, проте кошти йому відповідач не повернув.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО» просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказує на те, що доводи позивача про несправедливі умови договору вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції, який їх відхилив. Вважає, що суд першої інстанції розглянув та задовольнив всі клопотання позивача, які стосувались предмета спору.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірного договору є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру з метою придбання ним автомобіля. При цьому, з умовами укладеного договору позивач ознайомився та погодився на їх виконання, а доказів на підтвердження того, що відповідач ввів заявника в оману, зокрема щодо моделі автомобіля, позивачем не надано. Також суд спростував доводи позивача про відсутність намірів у відповідача на придбання автомобіля, пославшись на укладений з Публічним акціонерним товариством «Полтава авто» договір від 01 червня 2011 року про поставку автомобілів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 723817 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі. Предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак (т. 1, а. с. 15-19).

Відповідно до Додатку № 1 до договору № 723817, що є його невід`ємною частиною, сторонами погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб автомобіль Chery, «модель» Tiggo, вартістю 329840 грн. ОСОБА_1 зобов`язався сплатити винагороду за послуги, пов`язані із включенням до системи АвтоТак та формуванням групи у сумі 11 874 грн. 24 коп., а також періодичні платежі в розмірі 0,8333%, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ та винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3%+ПДВ (т. 1, а.с. 20).

Додатком 2 до договору № 723817 сторони обумовили 50% знижку при сплаті щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску за умови належного виконання учасником протягом строку дії договору усіх своїх зобов`язань зі сплати періодичних платежів (т. 1 а.с. 21).

На виконання умов договору позивачем сплачено 03 серпня 2017 року 11874,24 грн винагороди (т. 1 а.с. 35); 30 серпня 2017 року - 18000 грн за послуги з придбання автомобіля (т. 1 а.с. 35); 07 вересня 2017 року - сплачено 4285,03 грн за послуги з придбання автомобіля (т. 1 а.с. 36); 17 жовтня 2017 року - сплачено 4285,03 грн за послуги з придбання автомобіля (т. 1 а.с. 36), а всього позивачем було сплачено 38444,30 грн.

09 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із письмовою заявою - претензією, в якій, посилаючись на невиконання останнім умов укладеного між ними договору, просив розірвати договір та повернути сплачені кошти в сумі 38444,30 грн, на що відповідач у листі від 27 листопада 2017 року повідомив, що договір розірвано, а поверненню підлягають лише періодичні платежі на умовах, вказаних у договорі (т. 1 а.с. 29, 30).

15 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій вказав, що не зможе сплачувати щомісячні внески за автомобіль «Cherry Tiggo», оскільки сума щомісячного платежу у розмірі 4285,03 грн є завеликою для нього, а тому, здійснивши сплату щомісячних платежів впродовж трьох місяців поспіль, він змушений був розірвати договір. Також у заяві позивач звинуватив працівника відповідача у тому, що вона надала на підпис договір на придбання автомобіля «Cherry Tiggo», хоча він просив укласти з ним договір на придбання автомобіля «ZAZ Vida», який є дешевшим на 109000 грн (т. 1 а.с. 31).

У відповідь на вказану заяву ТОВ «АВТО ПРОСТО» листом від 19 грудня 2017 року повідомило заявника про те, що для поновлення участі у програмі та переведення на придбання іншого автомобіля ОСОБА_1 має сплатити борг за два щомісячні платежі по 4707,60 грн (т. 1 а.с. 32).

Доказів поновлення дії спірного договору матеріали справи не містять.

З викладених вище обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 на виконання умов укладеного 31 липня 2017 року з ТОВ «АВТО ПРОСТО» договору № 723817 здійснив оплату не лише винагороди за надані відповідачем послуги з адміністрування фінансових активів у серпні 2017 року, але і сплатив щомісячні платежі у вересні та жовтні 2014 року, а тому доводи позивача про те, що на наступний день після підписання спірного договору заявник виявив, що у ньому зазначений інший автомобіль, ніж той, який він бажав придбати, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки після цього позивач продовжив сплачувати щомісячні платежі на придбання саме вказаного у договорі автомобіля - «Cherry Tiggo», вартість якого становить 329840 грн.

До того ж, листом від 27 листопада 2017 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомило позивача, що поверненню підлягають періодичні платежі, розраховані у відповідності до ст.12 п.12.1.1 Розділу ІІ договору.

Відповідно до ст.12 п.12.1.2 розділу ІІ договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання Авто Просто заяви про дострокове розірвання договору (т. 1 а.с. 18).

Пунктом 12.1.5 Договору учаснику надано право протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору відмовитися в односторонньому порядку від цього Договору. При цьому Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним, а йому повертається вся сума коштів, сплачена за Договором (т. 1 а.с. 18).

Проте, позивач ОСОБА_1 із заявою про розірвання спірного договору у 14-ти денний термін до ТОВ "АВТО ПРОСТО" не звертався, а продовжував виконувати умови спірного правочину впродовж трьох місяців після його укладення і лише у листопаді 2017 року просив його розірвати в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, в своєму позові позивач просив визнати договір недійсним з підстав введення його в оману, оскільки відповідач надав позивачеві неправдиву інформацію щодо моделі автомобіля та його вартості.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у ст. 8 Розділу ІІ договору від 31 липня 2017 року № 723817, з якою позивач мав реальну можливість ознайомитися перед підписанням оспорюваного договору.

Зокрема, за умовами договору учасник має право на одержання автомобіля у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобов`язання за договором та попередньо виконав визначені у договорі вимоги.

Як зазначалось вище, позивач впродовж трьох місяців після підписання договору виконував свої зобов`язання, після чого надіслав відповідачу заяву про розірвання договору, тобто відмовився в односторонньому порядку від його виконання, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був обізнаний з умовами договору, зокрема з моделлю автомобіля та його ціною.

Відповідно до ч. 2 та 3 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши оспорюваний договір, прийшов до правильного висновку, що посилання та твердження позивача на несправедливі умови договору не знайшли свого підтвердження. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для визнання його недійсним, що передбачені ст.ст. 203 та 215 ЦК України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", - відсутні.

Суд першої інстанції вірно встановив, що предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, а не сам автомобіль, як про це зазначає позивач, тому доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач ввів його в оману щодо моделі автомобіля на увагу не заслуговують й не є підставою для визнання правочину недійсним.

Наведене вище виключає наявність підстав як для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, так і вимоги про стягнення коштів у розмірі 38444,30 грн, сплачених на його виконання. Відповідно, вимоги про компенсацію 100000 грн за завдану моральну шкоду також обґрунтовано відхилені місцевим судом.

Доводи заявника апеляційної скарги з приводу порушень судом першої інстанції вимог процесуального закону є безпідставними, оскільки заявлені ОСОБА_1 клопотання, які стосуються предмета спірних правовідносин, місцевим судом вирішені.

Отже, суд першої інстанції, встановивши та всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 05 листопада 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.І.Собина

С.Г.Хвостик