Номер провадження 22-ц/804/796/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №243/11359/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року, ухвалене в місті Слов'янськ Донецької області,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» міста Слов'янськ на різних посадах. З 2010 року працівникам почали нерегулярно виплачувати заробітну плату. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду, 243/4412/13-ц, №2/243/1843/2013, від 17 червня 2013 року вирішено стягнути з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 10595,14 гривень та компенсацію моральної шкоди у сумі 1500 гривень. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий в відділ державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взято на виконання. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду, №243/10984/13-ц, справа №2/243/4000/2013, від 11 грудня 2013 року вирішено стягнути з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13632,50 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4531,20 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 200 гривень. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий у відділ державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взято на виконання. В березні 2016 року боржник, ліквідатор ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» арбітражний керуючий ОСОБА_2 виплатив йому заборгованість по заробітній платі у сумі 24227,64 гривень. Виплачувати індексацію заробітної плати арбітражний керуючий ОСОБА_2 відмовляється. 27 грудня 2017 року він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача індексації заробітної плати за період затримки виконання рішення Слов'янського міського суду. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду, №243/5844/17, справа №2/243/3228/2017, від 04 вересня 2017 року вирішено стягнути з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на його користь індексацію по заробітній платі з 01 липня 2013 року по 01 березня 2016 року у сумі 8356,17 гривень та з 01 січня 2014 року по 01 березня 2016 року у сумі 10888,28 гривень, а всього 19244,45 гривень. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно надісланий ліквідатору ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» ОСОБА_2 з повідомленням, але до цього часу він не отримав ніякої відповіді від ліквідатора ОСОБА_2

Посилаючись на те, що згідно ст.2 Закону України від 05 червня 2012 року №4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь індексацію по заробітній платі з 01 липня 2013 року по 01 березня 2016 року у сумі 8356,17 гривень та з 01 січня 2014 року по 01 березня 2016 року у сумі 10888,28 гривень, а всього 19244,45 гривень.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про порушення його прав, гарантованих статтями 3, 6, 8, 21, 24, 28, 32, 43, 46, 55, 59 Конституції України, статтями 5, 115, 116, 117 КЗпП України, статтею 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державне підприємство. З урахуванням викладеного вважає, що згідно ст. 619 ЦК України Держава Україна за законом несе додаткову (субсидіарну) відповідальність по боргах ліквідатор ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування».

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відповідачем та третьою особою не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» м. Слов'янськ.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2017 року з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на користь позивача стягнуто індексацію по заробітній платі з 01 липня 2013 року по 01 березня 2016 року у сумі 8356,17 гривень та з 01 січня 2014 року по 01 березня 2016 року у сумі 10888,28 гривень.

Виконавчий лист за рішенням суду був надісланий ліквідатору ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» ОСОБА_2 з повідомленням на адресу: м. Київ, вул.. Богдановська, б.3.

Повідомленням Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 24 жовтня 2017 року №36822, виконавчий лист про стягнення з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на користь ОСОБА_1 індексації по заробітній платі з 01 липня 2013 року по 01 березня 2016 року у сумі 8356,17 гривень та з 01 січня 2014 року по 01 березня 2016 року у сумі 10888,28 гривень повернутий без прийняття до виконання, оскільки боржника визнано банкрутом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є державним комерційним підприємством, яке є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном. Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених ГК України та іншими законами. Законодавством не передбачена субсидіарна відповідальність Державної казначейської служби України за неможливість виконання підприємством грошового зобов'язання. Також суд виходив з того, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах. Державна казначейська служба також не є правонаступником товариства.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 619 ЦК України визначено, лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Згідно з частиною першою статті 74 ГК України передбачено, державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 96 ЦК України передбачено, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Також, згідно з частиною 1 статті 176 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не перебували у трудових відносинах, обов'язок відповідача перед позивачем щодо виплати сум, належних від ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» не виникає.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання позивача на положення статті 619 ЦК України висновків суду не спростовують, оскільки вказані правові норми не розповсюджуються на виниклі правовідносини.

Посилання позивача на гарантії Держави щодо виконання судових рішень, судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними з посиланням на те, що на дані правовідносини не поширюються положення Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовують висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 04 квітня 2019 року.

Головуючий