Головуючий у І інстанції Мицик Ю.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24жовтня2019 року Київський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П., треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська Олена Юріївна, про припинення правовідношення та усунення перешкод у здійсненні права власності,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим правовідношення, що випливає з Іпотечного договору № 1.06080588, укладеного між ним, ОСОБА_1 , та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» від 30.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 30.08.2006 року за реєстровим № 3274 та виключити запис про Іпотечний договір № 1.06080588 з Державного реєстру іпотек; зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 30.08.2006 за реєстровим № 3275; зобов`язати ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П. повернути ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 30.08.2006 року за реєстровим № 3268.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.08.2006 року між ним та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником за всіма правами та обов`язками якого є ПАТ «Платинум Банк», укладено договір про іпотечний кредит № 1.06080588 на суму 40 000 доларів США, строком користування 120 місяців до 30.08.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних. За умовами договору погашення кредиту здійснювалось у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів у розмірі 539,74 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання щодо повного погашення кредиту за договором про іпотечний кредит № 1.06080588 від 30.08.2006року, між сторонамибуло укладено іпотечний договір № 1.06080588 від 30.08.2006 року, згідно якого позивач передав в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1 .

З моменту отримання кредитних коштів у 2006 році і до 2014 року ОСОБА_1 виконував зобов`язання щодо повернення кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору, однак, починаючи з 2014 року, позивач з незалежних від нього причин виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту, виходячи із своїх фінансових можливостей, що стало причиною зміни відповідачем умов погашення кредиту.

Так, 18.03.2015 року відповідач направив позивачу вимогу вих. № 60-04-01/6089 про дострокове погашення залишку кредиту та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 8 953,20 дол. США, в тому числі і простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 540,16 дол. США, без урахування штрафних санкцій.

Вказану вимогу позивач виконав 02.11.2017року у повному обсязі, що підтверджується відповідною банківською випискою № 02.11.2017, в зв`язку із чим його зобов`язання, які випливають з договору про іпотечний кредит та як наслідок, іпотечного договору, є припиненими з 02.11.2017 року шляхом їх повного виконання позивачем.

Разом із тим,відповідач до цього часу не здійснив жодних дій, які безпосередньо пов`язані з припиненням зобов`язань за Договором про іпотечний кредит та іпотечним договором,та передбачені умовами цих договорів, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права власності на квартиру.

Враховуючи те, що з моменту виконання боржником зобов`язань і прийняття цього виконання кредитором припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст договору про іпотечний кредит, ОСОБА_1 зазначав у позові про припинення зобов`язальних правовідношень за Договором про іпотечний кредит, та, як наслідок про припинення зобов`язальних правовідношень за іпотечним договором, який має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсним до його припинення. Таким чином, відсутня необхідність у обтяженні, накладеному на майно позивача - квартиру АДРЕСА_1 Відповідно до п. 6.1.4. Договору про іпотечний кредит та п.2.4.2. іпотечного договору обов`язком відповідача у випадку припинення основного кредитного зобов`язання, є надання нотаріусу заяви про вилучення обтяження щодо предмету іпотеки та повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек щодо предмету іпотеки, якийвідповідачне виконав, чим позбавив позивача можливості вільно володітиналежною йому квартирою та змусив звернутися його до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданніпредставник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк» в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником за всіма правами та обов`язками якого є ПАТ «Платинум Банк», укладено договір про іпотечний кредит № 1.06080588, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит на суму40 000 доларів США, строком користування 120 місяців до 30.08.2016року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних. За умовами договору погашення кредиту здійснювалось у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів у розмірі 539,74 дол.США (а.с.11-15).

З метою забезпечення виконання зобов`язання щодо повного погашення кредиту за договором про іпотечний кредит № 1.06080588 від 30.08.2006року, між сторонамибуло укладено іпотечний договір № 1.06080588 від 30.08.2006 року, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Також встановлено, що 18.03.2015 року відповідач направив позивачу вимогу вих. № 60-04-01/6089 про дострокове погашення залишку кредиту та процентів за користування кредитними коштами на суму8 953,20 дол. США, в тому числі і простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 540,16 дол. США, без урахування штрафних санкцій, які нараховуються на день їх сплати (а.с.23-24).

Вказану вимогу ОСОБА_1 виконав у повному обсязі 02.11.2017 року, що підтверджується відповідною банківською випискою № 02.11.2017.

Судом також встановлено, що згідно довідки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» за підписом Грошової С . В. від 05.02.2019 року, станом на 18.03.2015 року сума пені за договором про іпотечний кредит № 1.06080588 становила 1 480,18 грн. (а.с.115), яка ОСОБА_1 сплачена не була, що в судовому засіданні не заперечувала і його представник.

Із розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 за іпотечним кредитом № 1.06080588 перед ПАТ «Платинум Банк» станом на 16.11.2018року складає 901 480,39 грн. (а.с.62-64).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

З матеріалів справи вбачається, що за договором про іпотечний кредит рахується заборгованість по пені, факт чого позивачем належними та допустимими доказами спростований не був, в зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк» за основним договором не можна вважати припиненим в зв`язку із виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов`язання боржника за іпотечним кредитом не припинено,зважаючи на факт існування за договором заборгованості по пені,правильним є і висновок суду про необґрунтованість вимоги позивача про визнання припиненим правовідношення, що випливає з Іпотечного договору № 1.06080588, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» 30.08.2006року, зважаючи на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», конструкція якої дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Доводи апеляційної скарги позивача про пропуск кредитором строків звернення з вимогою про стягнення пені законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Водночас, сплив позовної давності, як підставудля припинення зобов`язання, норми Цивільного кодексуУкраїни та Закону України «Про іпотеку» не передбачають.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 17.05.2017 року у справі №6-786цс17, в якій вказано, що за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Необгрунтованими є і доводи скарги про незаконністьнарахування позивачупені після надіслання йому відповідачем вимоги про дострокове погашення заборгованості від 18.03.2015 року, якою було змінено строк виконання зобов`язання, оскільки судом встановлено, щозаборгованість за пенею у розмірі 1 480,18 грн. існувала за договором і на час направлення вищевказаної вимоги позивачу, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, неспростованими ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивачапро порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: