Номер провадження: 22-ц/813/8347/19
Номер справи місцевого суду: 495/9976/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Гірняк Л.А.

суддів: Комлевої О.С., Вадовської Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановила:

ПРОЦЕДУРА:

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що з 24 вересня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від спільного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Позивачка зазначає, що дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Однак для фізіологічного розвитку дитина потребує більшого матеріального забезпечення, крім цього додалися проблеми медичного лікування та реабілітації у дитини. На підставі наведеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі з індексацією відповідно до закону на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 26 жовтня 2018 року та до його повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 грн. щомісяця, починаючи з 26 жовтня 2018 року та до його повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.1-3).

05 серпня 2019 року позивачка ОСОБА_3 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2018 року та до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.96).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник уточнені позовні вимоги визнали (а.с.102-103).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2018 року та до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 09.09.2024 року включно.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 26.10.2018 року та до повноліття ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 09.09.2024 року включно. Вирішено питання судового збору.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки справа за даною категорією відноситься до переліку справ, які підлягають розгляду у порядку спрощеного провадження, тому вказана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухвалено за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 06 листопада 2019 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 . В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 1000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема представник апелянта посилається на те, що витрати ОСОБА_1 на утримання дитини за 2 роки склали 15 690 грн., тобто за 1 рік становить 7 845 грн., але частка відповідача повинна бути 50 % від понесених додаткових витрат, тобто 3 923 грн. Крім цього між позивачкою та відповідачем було укладено усну домовленість щодо утримання сина та те, що ОСОБА_3 не буде звертатися до суду з позовом (а.с.119-121).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині додаткових витрат районний суд виходив з особливих обставин, а саме хвороби дитини та розвитком здібностей дитини у вивчені іноземній мови, вокалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено хвороба малолітнього ОСОБА_4 , у зв`язку з чим він потребує додаткових витрат з боку обох батьків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівні життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 Сімейного кодексуУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст. 185 СК України той із батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З аналізу зазначеної правової норми можна зробити висновок, що додаткові витрати на дитину стягуються до досягнення нею повноліття.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувальні витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач довела те, що фактично понесла додаткові витрати на дитину за період з 03 листопада 2017 року по 03 грудня 2018 року, які пов`язані з лікуванням та реабілітації зору в сумі 7 100 грн.; вивчанням іноземної мови в сумі 3 900 грн. та відвідування вокального гурту в сумі 1 780 грн., а всього на загальну суму 12 780 грн.

Вказане підтверджується: квитанціями до прибуткових касових ордерів по вивчанню іноземної мови, квитанціями КЗ «Міський центр дитячої творчості».

Оскільки встановлено, що ці кошти було сплачено Житловською К ОСОБА_5 , тому суд вважає, що розмір участі батька у цих витратах має бути співрозмірним з витратами, які несе позивач, тобто у рівних частинах - у сумі 6 390 грн. відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України.

У даній справі суд вбачає особливі обставини, які потягнули додаткові витрати на дитину у вигляді оплати за заняття іноземної мови та вокалом, що в майбутньому, може бути стимулом для спільної дитини сторін розвивати ці здібності, які можуть стати його професією. Крім того, весь тягар оплати навчання покладено було на матір дитини, яка мала віднайти кошти на ці цілі.

З матеріалів справи вбачається, що розмір понесених Житловською К ОСОБА_5 додаткових витрат відповідав її матеріальній можливості.

Як на підставу наявності обставин, що мають істотне значення відповідач посилається, що на його утриманні також знаходиться син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який також має вади здоров`я та дочка другої дружини ОСОБА_7 та потребує від нього значних матеріальних затрат.

Довод ОСОБА_1 про те, що на його утриманні також знаходиться син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який також має вади здоров`я та дочка другої дружини ОСОБА_7 , апеляційний суд ставиться критично, оскільки відповідач не несе обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини дружини, а посилання на додаткові витрати сина в зв`язку з вадами здоров`я не підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити певну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в якості додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі до повноліття сина у розмірі 1 000 грн. щомісяця, оскільки не доведено що такі витрати будуть понесені ОСОБА_8 К ОСОБА_5 в майбутньому, а тому стягує 50% понесених додаткових витрат, які документально підтверджено.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, судова колегія,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення в частині додаткових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в якості додаткових аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 6 390 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Гірняк Л.А.

Судді Комлева О.С.

Вадовська Л.М.