КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року

справа 757/67728/17-ц

провадження № 22-ц/824/9735/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Іванченко М.М., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Щербенко А.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Президент-Готель», Фонд державного майна України

третя особа: генеральний директор ПрАТ ««Президент-Готель» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель», Фонду державного майна України, третя особа: генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу; поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель», Фонду державного майна України, третя особа: генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу; поновлення на роботі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Фондом державного майна України було допущено ОСОБА_1 до виконання обов`язків генерального директора, що вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене. Зазначає, що відповідно до Наказу від 27.10.2016 року № 1937 було затверджено нову редакцію Статуту, згідно якого виконавчим органом Товариства є колегіальний орган Дирекція, яка складається із 3 членів, проте жодної з цих посад йому запропоновано не було.

Крім того, накази від 01.12.2016, та 09.06.2017 були підписані не уповноваженою особою - заступником Голови Фонду, а не Головою Фонду.

Наказ Фонду від 09.06.2017 про звільнення видано із порушенням ст. 40 КЗпП, окільки ОСОБА_1 в той час був тимчасово непрацездатний .

На думку апелянта, судом першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частинах рішення надана оцінка лише одній позовній вимозі - щодо поновлення ОСОБА_1 , на посаді, однак позивачем заявлено ще одну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу.

У відзиві на апеляційну скаргу в.о. Голови Фонду державного майна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що Наказом Фонду від 01.12.2016 року було припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді Генерального директора товариства у зв`язку із закінченням строку дії контракту, нового контракту укладено не було. Оскільки звільнення позивача відбулось через закінчення строку дії контракту, то норми ст. 40 КЗпП не поширюються на ці правовідносини.

Наказ Фонду від 01.12.2016 року про припинення повноважень Генерального директора позивачем не оскаржувався.

Відповідно до Інструкції з діловодства у ФДМУ від 29.02.2012 накази та розпорядження підписуються Головою Фонду та заступником Голови Фонду, а отже накази підписані уповноваженою особою.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав , просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник Фонду державного майна та представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ПрАТ «Президент-Готель» в судове засідання не з`явився про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивача увільнено від виконання обов`язків керівника, а не звільнено з посади керівника товариства, крім того, звільнення відбулось на підставі п. 2 ч. 36 КЗпП Укрїани та п. 7.1 контракту через закінчення строку трудового контракту а отже, на такі правовідносини не поширюється норма ч.3. ст. 40 КЗпП.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 03.12.2013 року між Позивачем та Фондом державного майна України укладено трудовий контракт, строком на три роки (п. 7.1.контракту)(т.1 а.с.34-42).

Згідно п. 6.2. вищевказаного контракту №404, він припиняється, зокрема, після закінчення строку його дії.

Пунктом 6.6. контракту, передбачено, що за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути продовжений за згодою сторін або укладений на новий строк.

Відповідно до ст.21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ст. 36 КЗпП підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2,3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до Наказу Фонду державного майна України №2183 від 01.12.2016 припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді Генерального директора ПрАТ «Президент-Готель» з 05 грудня 2016 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту №404 та призначено його виконуючим обов`язків Генерального директора Товариства.

Судом встановлено, що позивач неодноразово брав участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади керівника ПрАТ «Президент-Готель» 07.02.2017 р., 07.04.2017р., 06.06.2017 р., однак не був визнаний переможцем такого відбору.

Ця обставина є підтвердженням, що позивач був обізнаний та не заперечував проти того, що він не є генеральним директором товариства, а є лише виконуючим його обов`язків на період проведення конкурсного відбору.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства» повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчою органу), або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів.

Підстави припинення повноважень голови та/або члена виконавчого органу встановлюються законом, статутом товариства, а також контрактом, укладеним з головою та/або членом виконавчого органу.

Відповідно до п.п. 8.5.21. п. 8.5 Статуту ПрАТ «Президент-Готель» встановлено, що до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства належить обрання Генерального директора товариства та припинення його повноважень.

Пунктом 8.91. Статуту визначено, що Генеральний директор обирається рішенням Загальних зборів акціонерів, організовує виконання його рішень та є підзвітним Загальним зборам та Наглядовій раді товариства у своїй діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб`єктів господарювання» встановлено особливий порядок призначення окремих категорій працівників (у тому числі виконувачів обов`язків) за певними посадами відповідно до якої на посаду керівника державного суб`єкта господарювання призначають особу лише за результатами конкурсного відбору.

До оголошення конкурсного відбору або на період проведення конкурсного відбору суб`єкт управління тимчасово покладає виконання обов`язків або призначає виконувача обов`язків керівника підприємства.

З цього слідує, що призначення позивача виконуючим обов`язків Генерального директора Товариства відбулось з дотриманням положень чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорту, а також дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Встановлено, що ОСОБА_2 призначений на посаду Генерального директора ПрАТ «Президент-Готель» за результатами конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання на заміщення вакантної посади керівника ПрАТ «Президент-Готель».

На виконання наказів Фонду державного майна України №2183 від 01.12.2016 та №951 від 09.06.2017р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 14.06.2017 внесено зміни до відомостей про керівника юридичної особи ПрАТ «Президент-Готель», зокрема змінено ОСОБА_1 , як керівника на ОСОБА_2 .

Доводи апелянта про те, що між сторонами фактично тривали трудові відносини, які були укладені на підставі контракту, не відповідають обставинам справи, оскільки термін дії контракту закінчився 03.12.2016 року. В подальшому, Наказом Фонду державного майна України №2183 від 01.12.2016 припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді Генерального директора ПрАТ «Президент-Готель» з 05 грудня 2016 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту №404 та призначено його саме виконуючим обов`язків Генерального директора Товариства.

Небгрунтованими є, також, доводи апелянта про те, що відповідачем не вживалися заходи щодо припинення трудових відносин з ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 8.95 Статуту Генеральний директор Товариства здійснює керівництво Товариством і має такі права та повноваження, зокрема: призначати та звільняти з посади працівників Товариства; видавати накази, які є обов`зковими для працівників Товариства.

Таким чином, питання звільнення працівників товариства та контроль за проведенням розрахунків з такими особами тощо віднесено до повноважень Генерального директора Товариства. Однак, у порушення законодавства та положень Статуту ПрАТ «Президент-Готель» саме Позивачем не забезпечено видання наказу про звільнення, внесення запису до трудової книжки, проведення розрахунку тощо.

Наказами Міністерства юстиції України від 19.06.2017 № 1966/5 та від 09.12.2017 року № 4073/5 задоволено скарги ОСОБА_1 та скасовано реєстраційні дії в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в частині внесення змін до відомостей про керівника ПрАТ «Президент-Готель».

Таким чином, Позивач своїми діями фактично перешкоджав новопризначеному керівнику ПрАТ «Президент-Готель» приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Щодо твердження Позивача стосовно того, що наказ Фонду від 01.12.2016 підписаний не уповноваженою особою, колегія суддів зауважує таке. Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Пунктом 3 частини першої статті 5 цього Закону до повноважень Фонду віднесено правління корпоративними правами держави, що перебувають у сфері його правління. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд діяв у межах своїх повноважень, на основі та на виконання.

Отже, Фондом державного майна видаються накази на підставі Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, що підписує Голова Фонду державного майна України.

Разом з тим наведена норма регулює порядок прийняття нормативно-правових актівФонду. Відповідно до п. 1.4 наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №134/5 «Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у «Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів» наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного правління, віднесених до його відання. Нормативно-правові акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації у Міністерстві юстиції України. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» та з метою чіткої організації роботи з документами у Фонді наказом Фонду державного майна України від 29.02.2012 № 310 затверджено Інструкцію з діловодства у ФДМУ.

Відповідно до зазначеної Інструкції з діловодства у ФДМУ накази та розпорядження видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. Накази та розпорядження підписуються Головою Фонду та заступниками Голови Фонду згідно з розподілом повноважень.

Таким чином, наказ Фонду від 01.12.2016 № 2183 «Про припинення повноважень Генерального директора ПрАТ «Президент-Готель»» не є нормативно-правовим актом, а тому вимоги, встановлені ст. 9 Закону України «Про Фонд державного майнаУкраїни», до нього не застосовуються.Отже, вищенаведене свідчить, що наказ Фонду від 01.12.2016 № 2183 «Про припинення повноважень Генерального директора ПрАТ «Президент-Готель» підписаний уповноваженою на те особою - заступником

Не відповідає дійсності твердження Позивача стосовно того, що Міністерством юстиції України встановлено невідповідність оскаржуваного наказу Фонду нормам законодавства.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 19.06.2017 № 1966/5 задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в частині внесення змін до відомостей про керівника ПрАТ «Президент-Готель» у зв`язку з тим, що саме державним реєстратором під час здійснення відповідних реєстраційних дій не дотримано вимог законодавства.

Як слідує з матеріалів справи 27.10.2016 року Фондом державного майна України Наказом від 27.10.2016 року № 1937 було затверджено нову редакцію Статуту ПрАТ «Президент-Готель» відповідно до якої виконавчим органом Товариства є колегіальний орган Дирекція, яка складається із 3 членів.

У відповідності до Роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 № 30/39 «Про порядок оплати тимчасового заступництва» у випадку незатвердження на посаді працівника, прийнятого керівником не із числа працівників даного підприємства, установи, організації, йому повинна бути запропонована інша робота з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи. При відсутності відповідної роботи або відмови від пропозиції він звільняється від роботи з підстав, передбаченим законодавством, наприклад, за згодою сторін.

З урахуванням того, що строк дії контракту позивача закінчився, останній не став переможцем конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання на заміщення вакантної посади керівника ПрАТ «Президент-Готель», тому посилання апелянта на відсутність пропозиції іншої роботи, як це передбачає Роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 № 30/39 немає правового значення для вирішення справи, оскільки вказані правовідносини врегульовані законодавчими актами, прийнятими в часі пізніше.

Відповідно до наказу Фонду від 09.06.2017 року № 951 увільнено ОСОБА_1 від виконання обов`язків генерального директора ПрАТ «Президент-Готель» та призначено ОСОБА_2 на посаду генерального директора ПрАТ «Президент-Готель»

В матеріалах справи наявний листок непрацездатності серія АДВ № 971036, виданий КНПКДЦ Шевченківського району м. Києва відповідно до якого ОСОБА_1 з 07 червня 2019 року по 23 червня 2019 року хворів.

Згідно ч.4 ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 09.06.2017 року відбулось з порушенням законодавства, тобто під час його тимчасової непрацездатності тому апеляційна скарга та позовна підлягають частковому задоволенню. Позивача слід вважати увільненим з 24.06.2017 року.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить поновити його на посаді генерального директора товариства, проте ним оскаржується наказ Фонду від 09.06.2017 р., відповідно до якого його призначено виконуючим обов`язки генерального директора. Відтак, позовні вимоги у зазначений спосіб не можуть бути задоволені.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів, прийшла до висновку, що рішення районного суду підлягає зміні, а саме слід вважати увільненим ОСОБА_1 . від виконання обов`язків генерального директора Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» з 24.06.2017 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року змінити. Викласти резолютивну частину в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вважати увільненим ОСОБА_1 від виконання обов`язків генерального директора Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» з 24.06.2017 року. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді