ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19504/18

Номер провадження 22-ц/816/2291/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 24 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», який в подальшому уточнив (а.с. 16), про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 48884 грн 09 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4591 грн 23 коп., з наступним утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати. Крім того, відповідач зауважив, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що в наданому розрахунку позивача вказана заборгованість по заробітній платі з урахуванням суми лікарняних у розмірі 1020 грн, що сплачені за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тому заборгованість по заробітній платі не може складати визначену позивачем суму.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з роботи 30 листопада 2018 року заробітна плата йому не була виплачена, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 48884 грн 09 коп., тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2018 року 24 січня 2019 року, тобто, за 21 робочий день, у розмірі 4591 грн 23 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 218 грн 63 коп.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 30 листопада 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7 - 10).

Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа, станом на листопад 2018 року відповідач нарахував йому заробітну плату в сумі 48884,09 грн (17530,18 грн + 31353,91 грн), у тому числі за рахунок ФСС - 1002 грн (а.с. 11).

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У ст. 44 КЗпП України йдеться про те, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній на день його звільнення з роботи не виплатив йому у повному обсязі заробітну плату.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 48884 грн 09 коп., суд першої інстанції не врахував обставин того, що за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачу до сплати визначено суму 1002 грн (а.с. 11), а не 1020 грн, як зазначив відповідач в апеляційній скарзі.

Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 48884 грн 09 коп. не може бути йому стягнутий у повному обсязі з відповідача, оскільки із вказаної суми необхідно відрахувати грошові кошти у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності, які підлягають виплаті за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У той же час, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову з посиланням на те, що доданий позивачем до позовної заяви розрахунковий лист не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Крім того, ураховуючи, що позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не було виплачено сум, що належали йому від підприємства, то є підстави і для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при його звільненні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем, але неправильно визначив розмір цієї заборгованості, помилково стягнувши з відповідача на його користь кошти у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у сумі 1002 грн, які підлягають виплаті позивачу за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по заробітній платі необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 47882 грн 09 коп., а не 48884 грн 09 коп., як помилково вказав суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а саме: на 2 %, тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 21 грн 15 коп. (2 % від 1057,20 грн) необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 47882 грн 09 коп., а не 48884 грн 09 коп., як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 21 грн 15 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко