ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/626/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18456/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 29 січня 2019 року) про призначення експертизи та зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про надання доступу до земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про надання доступу до земельної ділянки призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницькому відділенню КНДІСЕ та зупинено провадження по справі до отримання висновку експерта.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 оскаржили її в апеляційному порядку.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 повернуто заявниці у зв'язку із її відмовою від апеляції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказують, що клопотання про призначення експертизи було заявлено з порушенням строків визначених ст. 222 ЦПК України, крім того, це клопотання не було доведено до відома відповідачів, що є порушенням прав останніх. Апелянти вважають, що клопотання про призначення експертизи є зловживанням процесуальними правами, оскільки воно вже було розглянуто судом і суд відмовив у його задоволенні. На думку апелянтів, призначення експертизи по справі в судовому засіданні без участі відповідачів суперечить вимогам ст. 223 ЦПК України. Разом з тим судом, на переконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, були порушенні норми матеріального права, а саме ст. ст. 401-402 ЦК України та ст. ст. 99-100 ЗК України. Враховуючи викладене, апелянти просили суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи до суду не з'явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи клопотання представника позивача та призначаючи по справі судову земельну-технічну експертизу, суд першої інстанції виходив із того, що ця експертиза необхідна для повного та всебічного розгляду справи і доручив її проведення експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ. У зв'язку із призначення експертизи суд зупинив провадження по справі.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, в якому просив з метою обслуговування належної йому частини житлового будинку (квартири №1) за адресою АДРЕСА_1 та проведення ремонтних робіт, встановити земельний сервітут, яким надати ОСОБА_6 та до 5 осіб найманих ним працівників право безоплатного безстрокового проходу через земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 до належної йому земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 в період з 10.00 год. до 21.00 год.

15 листопада 2018 року та 29 січня 2019 року представником позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні відповідно 15.11.2018 року та 29.01.2019 року заявлено клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи для вирішення питання щодо наявності технічної можливості для встановлення земельного сервітуту з обслуговування та експлуатації частини житлового будинку, що належить ОСОБА_6 та знаходиться по АДРЕСА_2 на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1 та надання варіантів земельного сервітуту.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.( ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.).

Частина 2 ст. 76 ЦПК України передбачає, що одним із доказів є висновки експертів.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.(ч.2 ст.102 ЦПК).

Пункт 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України передбачає, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п.25 постанови від 16.04.2004 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звертає увагу судів на те, що суд сприяє сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зупинив провадження по справі у зв'язку із призначенням експертизи, адже строк проведення експертиз відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах від 10 та більше ніж 90 діб.

Тобто, час необхідний для проведення експертизи заздалегідь визначити неможливо, він може тривати понад встановлені строки розгляду справи.

Крім того, зупинення провадження у справі є правом суду, яким і скористався суд, зупинивши провадження у справі на час проведення експертизи.

Посилання апелянта на те, що експертиза була призначена судом першої інстанції після закінчення підготовчого провадження в порушення норм процесуального права є такими, що заслуговують на увагу, однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи та не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Доводи апелянта про недотримання позивачем вимог ст. 83 ЦПК України ґрунтується на хибному розумінні та тлумаченні цієї норми відповідачем. Так, ч. 9 ст. 83 ЦПК України зобов'язує сторону попередньо надсилати іншим учасникам справи нові докази. Клопотання про призначення експертизи не є доказом, тому його попереднє направлення протилежній стороні закон не вимагає.

Посилання в апеляційній скарзі на зловживання позивачем його процесуальними правами колегією суддів відхиляються як помилкові, оскільки в силу норм цивільного процесуального законодавства заявлення стороною клопотання не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно призначив експертизу, колегія суддів не приймає, так як саме позивач встановлює обсяг доказів, які він подає на підтвердження заявлених вимог. Призначення експертизи в цій справі є лише одним з таких доказів, яким суд при ухваленні рішення надаватиме правову оцінку.

Доводи скарги не містять посилань на те, що призначена судом експертиза не стосується встановлення обставин, що матимуть значення для вирішення заявлених позивачем вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в порушення норм процесуального права вирішив питання про призначення експертизи без участі відповідачів є недоведеними, адже представник відповідача ОСОБА_4 про день і час розгляду справи на 29.01.2019 року була повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 щодо розгляду справи у їхній відсутності, однак будь - які клопотання відповідачів про неможливість явки до суду 29.01.2019 року відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права, а саме ст. ст. 401-402 ЦК України та ст. ст. 99-100 ЗК України за своїм змістом стосуються розгляду справи по суті та не мають правового значення при розгляді питання про призначення судової експертизи у справі.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк