Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 165/1663/15-ц

провадження № 61-22832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник позивачів - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представники відповідача: ОСОБА_10, ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року у складі судді Ференс-Піжук О. Р. та рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Позов мотивовано тим, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 4 тис. грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до обставин, встановлених указаним вироком, 02 вересня 2013 року близько 16 години ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Ковпака у м. Нововолинську Волинської області, поблизу торгового центру «Явір», виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , чим порушив вимоги пунктів 2.9 (а), 10.1, 11.03, 13.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.

У автомобілі «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час ДТП перебували також позивач ОСОБА_2 на передньому сидінні пасажира, яка отримала легкі тілесні ушкодження, та позивач ОСОБА_1 , на задньому сидінні цього автомобіля, яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вважають, що діями відповідача їм завдано майнову та моральну шкоду. Майнова шкода полягає у тому, що внаслідок амбулаторного та стаціонарного лікування вони понесли витрати на придбання ліків за призначеними рецептами, а позивач ОСОБА_1 внаслідок втрати 10 % загальної працездатності та тривалого лікування недоотримала дохід від зайняття підприємницькою діяльністю. Моральна шкода полягає в отриманому фізичному болю та психологічному стресі.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1 927 грн 05 коп. витрат на лікування, 57 606 грн 78 коп. втраченого заробітку за період з 02 вересня 2013 року по березень 2016 року, щомісячно по 1 858 грн 28 коп. втраченого заробітку, починаючи з 05 квітня 2016 року, 40 тис. грн у відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 3 332 грн 27 коп. на відшкодування витрат на лікування, 40 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 402 грн 53 коп. транспортних витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 11 747 грн 16 коп. втраченого заробітку за період з 21 грудня 2015 року по 29 червня 2016 року, 733 грн 01 коп. витрат на лікування та 8 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 858 грн 28 коп. щомісячного відшкодування шкоди, починаючи з 21 грудня 2015 року. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, 198 грн 64 коп. витрат за послуги міжміського транспорту. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 грн 60 коп. судового збору, 1 872 грн 35 коп. за проведення судово-медичної експертизи, 198 грн 64 коп. витрат за послуги міжміського транспорту та 2 тис. грн витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_4 злочину потерпілим завдано майнову та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала. ОСОБА_1 завдано майнової шкоди, яка полягала у понесенні витрат на придбання медичних препаратів у період лікування. Моральна шкода полягала у перенесені фізичного болю та порушенні звичних умов життя. Тому, виходячи з принципів розумності і справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, судом стягнуто на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8 тис. грн та на користь ОСОБА_2 4 тис. грн.

Крім того, з урахуванням вимог статті 1195 ЦК України, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача втраченого заробітку визнані обґрунтованими. Втрачений середньомісячний дохід ОСОБА_1 становить 1 858 грн 28 коп. Саме цю суму стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 як відшкодування шкоди щомісячно, починаючи з 21 грудня 2015 року, і оскільки втрата загальної працездатності визначена як постійна, то щомісячні платежі конкретним періодом суд не обмежив. Також, суд стягнув з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 21 грудня 2015 року по день ухвалення рішення у справі, тобто по 29 червня 2016 року, всього у розмірі 11 747 грн 16 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала фіскальні чеки, які отримані раніше виписок із медичної карти, якими рекомендовано лікарські препарати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено частково. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року в частині відшкодування втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 своїми неправомірними діями, за які засуджений вироком суду, заподіяв майнову шкоду потерпілій ОСОБА_1 , що полягала у понесенні витрат на придбання медичних препаратів у період лікування. Підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 майнової шкоди немає, оскільки надано фіскальні чеки, які отримані раніше виписок із медичної карти, якими рекомендовано придбання лікарських препаратів. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачам, внаслідок неправомірних дій відповідача, була завдана моральна шкода, яка полягала у перенесені фізичного болю та порушенні звичних норм життя. Тому, виходячи з принципів розумності і справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок злочинних дій відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8 тис. грн та на користь ОСОБА_2 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною першою статті 1195 ЦК України, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), однак ОСОБА_1 не встановлено стійку втрату працездатності висновком МСЕК.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що позивачами не було обґрунтовано, у чому полягає моральна шкода, які втрати немайнового характеру вони понесли. Інформація про стаціонарне або амбулаторне лікування, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень відсутня. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вимушених змін у житті. Зазначав, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно стягнули з нього моральну шкоду на користь позивачів у розмірі 8 тис. грн та 4 тис. грн відповідно. Крім того, у матеріалах справи є суперечлива медична документація щодо об`єму отриманих позивачами внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, взяв до уваги висновок експертизи від 21 грудня 2015 року, однак не врахував висновки експертиз від 05 вересня 2013 року № 275, № 276.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просили скасувати указані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що у судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не погоджувалась з висновками експертів, тому у суді апеляційної інстанції заявляла клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи, однак суд відмовив у його задоволенні, у зв`язку із чим ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди. Крім того, ОСОБА_1 посилалась на те, що норма частини першої статті 1195 ЦК України передбачає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати втрачений заробіток потерпілого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, при цьому саме висновком судово-медичної експертизи встановлено 10 % загальної втрати працездатності ОСОБА_1 , тому законодавцем передбачено випадки виникнення зобов`язань при втраті професійної або загальної працездатності.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Нововолинського міського суду Волинської області зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року указану справу призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2014 року в частині кваліфікації дій, призначеного покарання, вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 4 тис. грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до обставин, встановлених указаним вироком, 02 вересня 2013 року близько 16 години ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Ковпака у м. Нововолинську Волинської області, поблизу торгового центру «Явір», виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , чим порушив вимоги пунктів 2.9 (а), 10.1, 11.03, 13.3 ПДР.

Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 21 грудня 2015 року № 65, проведеної Волинським обласним бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 під час ДТП 02 вересня 2013 року отримала тілесні ушкодження: забої м`яких тканин правого плечового суглобу, обох гомілок і верхньої щелепи зліва; осаднення шкіри чола, зовнішнього носа та обох гомілок; правобічну параорбітальну гематому; синці м`яких тканин підборіддя та обох гомілок; садно шкіри лівої гомілки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. У послідуючому пацієнтка неодноразово лікувалась з приводу наслідків черепно-мозкової травми - струсу головного мозку із помірними астено-вегетативними розладами, легким когнітивним зниженням та стійкою цефалгією. Вказана патологія дає ОСОБА_1 10 % постійної втрати загальної працездатності та є тілесним ушкодженням середньої тяжкості і знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка відбулася 02 вересня 2013 року. При огляді пацієнтки лікарем-офтальмологом Волинської обласної клінічної лікарні 15 грудня 2015 року встановлено ангіопатію сітківки обох очей без зазначення ґенезу її виникнення, тому комісія утрималася від оцінки ступеня тяжкості по вказаній патології.

ОСОБА_2 під час ДТП 02 вересня 2013 року отримала тілесні ушкодження: синець м`яких тканин з осадженням шкіри та садном типу «подряпини» правого передпліччя; синці обох колінних суглобів з розповсюдженням на верхні третини гомілок; осадження шкіри передньої поверхні правої гомілки, які розцінені як легкі тілесні ушкодження. Невропатологом Волинської обласної клінічної лікарні 15-17 грудня 2015 року у пацієнтки встановлено наслідки політравми з ЧМТ та травмою попереку; поперековий остеохондроз з килою диску L5 - S1, рецидивуючу люмбоішалгію у стадії нестійкої ремісії; вегето-судинну дистонію з помірною церебрастенією та рецидивуючою цефалгією. У зв`язку з перенесеною ОСОБА_2 у 2003 році черепно-мозковою травмою - струсом головного мозку з`явилась вищезгадана неврологічна симптоматика, тому вказані зміни комісія не пов`язує з ДТП, яка відбулася 02 вересня 2013 року, та не оцінює за ступенем тяжкості, як і остеохондроз з килою поперекового відділу хребта, так як це є соматичним захворюванням (а. с. 125-133 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Загальною працездатністю називають здатність людини до некваліфікованої праці. Професійна працездатність - здатність людини до роботи у визначеній професії.

Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту.

Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачі в обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо неврахування усіх обставин справи при визначенні розміру моральної шкоди, завданої їм внаслідок указаної ДТП, крім того, також посилались на сумнівність висновку указаної судово-медичної експертизи від 21 грудня № 65 в частині визначення причинно-наслідкового зв`язку захворювань з указаною ДТП, ОСОБА_2 вбачала необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник відповідача посилався на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи, що в результаті ДТП позивачі отримали незначні травми, тому просив зменшити розмір моральної шкоди. При цьому посилався на те, що в експертному висновку від 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 встановлено стійку втрату працездатності, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок ДТП, а допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_9 пояснила, що дата, з якої наступила загальна втрата працездатності, а також питання наступного переогляду ОСОБА_1 цією судовою експертизою не вирішувалось. Оскільки у зазначеному висновку експерта не вказана дата, з якої наступила втрата загальної працездатності ОСОБА_1 , не наведено, чи потребує остання наступного переогляду, з яких мотивів експерт встановив саме постійну втрату загальної працездатності, а також, що питання втрати загальної працездатності не було питанням цієї експертизи, тому вважав, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 і призначено у справі додаткову експертизу, на вирішення якої були поставлені питання серед інших, зокрема, чи втратила загальну працездатність ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка відбулася 02 вересня 2013 року, з якої дати ОСОБА_1 втратила загальну працездатність від тілесних ушкоджень, які вона зазнала внаслідок указаної ДТП, та встановити строк наступного обстеження ОСОБА_1 для визначення втрати загальної працездатності в подальшому (а. с. 40 т. 2).

Проте суд апеляційної інстанції не дав оцінку зазначеному додатковому висновку, проведеного Волинським обласним бюро судово-медичної експертизи, від 20 лютого 2017 року № 14, який було надано суду на виконання ухвали Апеляційного суду Волинської області від 30 серпня 2016 року (а. с. 57-68 т. 2).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди, у порушення вимог статей 212-215, 303, 316 ЦПК України 2004 року на зазначені норми матеріального права уваги не звернув та не надав належної оцінки доводам про те, що у результаті каліцтва або іншого ушкодження здоров`я майнові втрати фізичної особи можуть виражатися у втраті заробітку (доходу), якщо вона позбавилася повністю або частково у зв`язку з втратою працездатності, а також у додаткових витратах, які громадянин повинен нести у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що норма частини першої статті 1195 ЦК України передбачає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати втрачений заробіток потерпілого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не надано належної оцінки доводам позивачів, які посилались на сумнівність висновку указаної судово-медичної експертизи від 21 грудня № 65 в частині визначення причинно-наслідкового зв`язку наявних у них захворювань з указаною ДТП, ОСОБА_2 вбачала необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи, та доводам відповідача про те, що у висновку комісійної судово-медичної експертизи від 21 грудня 2015 року № 65, проведеної Волинським обласним бюро судово-медичної експертизи, яким встановлено ОСОБА_1 10 % постійної втрати загальної працездатності та є тілесним ушкодженням середньої тяжкості і знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка відбулася 02 вересня 2013 року, не наведено, чи потребує остання наступного переогляду, з яких мотивів експерт встановив саме постійну втрату загальної працездатності, що питання втрати загальної працездатності, не було питанням цієї експертизи, й обставинам, зазначеним у позові про те, що законодавцем передбачено випадки виникнення зобов`язань при втраті професійної або загальної працездатності.

При цьому, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не дав оцінку доводам ОСОБА_1 , зазначених нею в уточненнях позовної заяви від 05 квітня 2016 року, у якій вона, крім інших вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 втрачений нею заробіток за період з 02 вересня 2013 року по березень 2016 року, а з 05 квітня 2016 року

довічно щомісячно, не зробив висновку щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог у цій частині, та не зробив свого висновку щодо обґрунтованості та доведеності позивачем цих вимог.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не надана оцінка усім доводам сторін, не встановлені всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не зроблені висновки по усім заявленим позовним вимогам, передчасними є висновки суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині відшкодування втраченого заробітку та щомісячного відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович