СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/159/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновська О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головний державний виконавець Абакумова Надії Ігорівни про визнання неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності та прийняту ДВС при здійсненні виконавчого провадження оцінку вартості нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2019 р. скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд поновити строк для звернення до суду і визнати поважними причини пропуску строку до суду зі скаргою та визнати неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна Експертна Служба» та прийняти Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при здійсненні виконавчого провадження №29341451 по примусовому виконанню виконавчого провадження №2-1115 оцінку вартості нерухомого майна.

Скаргу обгрунтовує тим, що заявник категорично не згоден із висновком про вартість майна у зв`язку із тим, що суб`єктом оціночної діяльності всупереч вимогам законодавства вказано ціну майна, яка очевидно є заниженою та такою, що не відповідає ринковій вартості кон`юктурі, а саме мікроавтобуса пасажирського - В, Mercedes-benz sprint 312D, 1997 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки згідно витягів із телекомунікаційної системи «Internet», зокрема, із сайтів оголошень слідує, що середня ринкова вартість мікроавтобуса пасажирського - В, Mercedes-benz sprint 312D, 1997 року складає в середньому 250000 грн 00 коп., тобто оцінка згідно висновку про вартість майна занижена як мінімум на 70-80000 грн.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 102).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Святошинському РВДВС м. Київ перебуває виконавчий лист №2-1115 від 05.10.2011, щодо стягнення із ОСОБА_1 борг у розмірі 358877 грн 50 коп.

Державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 було надіслано вимогу від 08.07.2019 №29341451/29 виконати рішення за виконавчим документом сплатити борг у розмірі 358877 грн 50 коп., сплатити виконавчий бір у розмірі 10% від загальної суми боргу 35887 грн 75 коп. та витрати виконавчого провадження 500 грн 00 коп. (а.с. 84).

23.07.2019 державний виконавець направив на адресу ОСОБА_1 копію експертного висновку для ознайомлення від 19.06.2019 (а.с. 87).

24.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із клопотанням про звернення стягнення на кошти боржника згідно виконавчих документів у виконавчих провадженнях №59239444 від 31.05.2019 №35432291 від 30.11.2012 в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні №29341451 та виконати рішення суду (а.с. 85, 86).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема, верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

У відповідності до ч. 3 п. 15 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, процедуру оцінки та її результати здійснює суб`єкт оціночної діяльності, а не виконавець, та зважаючи на те, що ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна, тому в даному випадку відсутні неправомірні дії приватного виконавця, а тому скарга в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо визначення вартості майна не підлягає до задоволення.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Водночас звіт про оцінку майна, складовою частиною якого є висновок про вартість, не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності, та чинним законодавством не передбачено застосування щодо нього наслідків, пов`язаних із визнання протиправними та скасуванням юридичних актів.

Правову природу висновку експерта в даному аспекті було проаналізовано Великою Палатою Верховного суду у Постанові від 13.03.2018.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах №6 від 07.02.2014 у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону про виконавче провадження.

При цьому суди мають ураховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначає Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 та від 08.05.2019 в справі №2-79/11, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III). При цьому, Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 в справі № 2-79/11 звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ). Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

У ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник (скаржник), мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

При цьому, у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, мав визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Пунктами 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»(далі Національний стандарт №1) регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 4ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що дії приватного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 77, 447, 451, 453 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головний державний виконавець Абакумова Надії Ігорівни про визнання неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності та прийняту ДВС при здійсненні виконавчого провадження оцінку вартості нерухомого майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 08.10.2019.