ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 644/5531/17

провадження № 22-ц/818/1627/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року в складі судді Ізмайлова І.К.,

у с т а н о в и в :

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Харківської міської ради (далі ХМР) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, встановлення факту спільного проживання.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_3, померлим 06 лютого 2017 року, проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по день його смерті. Після смерті останнього відкрилася спадщина на квартиру № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові та рахунки № 9155/1-314, № 19985 в філії ощадбанку № 171 у м. Харкові. Зазначає, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала у вказаній квартирі разом з спадкодавцем, вела сумісне господарство, вони придбавали меблі в квартиру та разом відпочивали. Після смерті останнього вона звернулася з заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3, померлим 06 лютого 2017 року, однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2000 року по день його смерті, визнати за нею право власності на квартиру № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові та рахунки № 9155/1-314, № 19985 в філії ощадбанку № 171 у м. Харкові в порядку спадкування за законом.

11 грудня 2017 року ОСОБА_2 представник ХМР подав заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані відсутністю належних доказів на підтвердження факту, що позивач проживала останні 5 років зі спадкодавцем однією сімєю.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року, уточненою ухвалою від 26 грудня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з померлими 06 лютого 2017 року ОСОБА_3 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2005 року по день смерті ОСОБА_3 в квартирі № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові в порядку спадкування за законом. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3, померлим 06 лютого 2017 року, підтверджується показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання права власності на ощадні рахунки у філії ощадбанку, суд першої інстанції вважав, що таке право може бути визнано лише на компенсаційні нарахування, щодо наявності яких позивачем доказів не надано.

24 січня 2019 року ОСОБА_2 представник ХМР подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не зясував обставини, що мають значення для справи, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Зазначив, що факт реєстрації та спільного проживання позивача з померлим 06 лютого 2017 року ОСОБА_3 документально не підтверджується, а покази свідків не є безумовною підставою для задоволення позову. Підтримання інших особистих відносин між ОСОБА_1 та померлим (участь в оформлені та проведенні похорон ОСОБА_3В.) не породжує право позивача на спадкове майно. Крім того, звертає увагу на те, що не встановлено коло спадкоємців.

ОСОБА_1 рішення не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 був власником квартири № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 7-08-288873, виданого 11 липня 2008 року Виконавчим комітетом Департаменту економіки та комунального майна Управлінням комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Харківської міської ради.

06 лютого 2017 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 579355, виданим 07 лютого 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2046.

З повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 05 травня 2018 року за № 2458/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Інших заяв в установлений законом строк ніхто із спадкоємців не подавав.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Четвертою Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 померлого 06 лютого 2017 року.

З договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 07 лютого 2017 року №1913, складеного між ОСОБА_1 та КП «Ритуал» вбачається, що витрати на поховання ОСОБА_3 понесла позивач.

Актом складеним жильцями 5 поверху дому № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові від 04 вересня 2017 року, засвідчено, що в квартирі №102 по вказаній адресі с 2000 року постійно проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_1, вели спільне господарство, проживали однією сімєю, разом робили ремонт у квартирі. Після смерті ОСОБА_3 в спірній квартирі проживає ОСОБА_1

Крім того, факт проживання однією сімєю підтверджується показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум № 7) роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані позивачем докази в сукупності з показаннями свідків, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлими 06 лютого 2017 року ОСОБА_3 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2005 року по день смерті ОСОБА_3 06 лютого 2017 року в квартирі № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру № 102 у будинку готельного типу № 89 по проспекту Олександрівському у м. Харкові в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалась.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_8