КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4611/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява подана з додержанням правил підсудності.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначила, що вона дійсно зареєстрована АДРЕСА_1, проте постійно проживає АДРЕСА_2 згідно договору оренди житлового приміщення. З 2014 року відповідач працює, а їх з позивачем спільні малолітні діти відвідують навчальні заклади в м. Києві, тому вона не має змоги приїздити на розгляд справи до м. Біла Церква.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат РуденкоЗ.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

Представник позивача заперечує проти доводів відповідача про непідсудність даної справи Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, оскільки нею невірно трактується норма частини 1 статті 27 ЦПК України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Крім того, попередню апеляційну скаргу відповідача на ухвалу про відкриття провадження у справі було повернуто без розгляду ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, а заочним рішенням суду від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами уже розірвано, відтак вимоги апеляційної скарга, які не підтверджені належними доказами у справі, є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами 2 та 3 цієї статті.

За загальним правиломчастини 1 статті 27 ЦПК України позовидо фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції та підсудності.

Встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_4, через представника за довіреністю - адвоката Руденко З.В., звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого ВРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області 22 жовтня 2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірено судом першої інстанції (частина 6 статті 187 ЦПК України) та не заперечувалося сторонами, з 18 листопада 2014 року зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позов пред'явлено згідно правил підсудності є правильним, оскільки відповідач зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою, вказаною в позовній заяві.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З метою забезпечення реалізації цього права та відповідно до названої норми Конституції України 11 грудня 2003 року прийнято Закон України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За визначенням статті 3 цього Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а документами, до яких вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Абзацом 1 пункту 8, пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 передбачено, що документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 до цих Правил.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_3 про те, що вона постійно проживає АДРЕСА_2, оскільки винаймає квартиру за цією адресою, а їх з позивачем спільні малолітні діти відвідують навчальні заклади в м. Києві, не заслуговують на увагу як такі, що не ґрунтується на законі.

Долучені до апеляційної скарги докази не є підтвердженням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця перебування відповідача в розумінні положень наведеного вище Закону № 1382-IV.

Отже, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов пред'явлено з додержанням вимог територіальної юрисдикції (підсудності).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко