Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 639/9862/14-ц

провадження № 61-10369св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П.,

Коровіна С. Г.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML 704/115/2008, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 81 000,00 доларів США.

У відповідності до умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний щомісяця, в строки, визначені умовами кредитного договору, здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконував, чергові платежі не сплачував,

у зв`язку з чим станом на 11 квітня 2014 року утворилася заборгованість

у розмірі 79 805,78 дол. США, що еквівалентно 1 724 602, 90 грн; за процентами

у розмірі 1 580,13 дол. США, що еквівалентно 34 146, 60 грн та пені -

3 466 682,01 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з солідарно

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначену суму боргу.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2008 року

№ МL-704/115/2008: за тілом кредиту в розмірі 79 805,78 доларів США, що еквівалентно 1 724 602,90 грн; за процентами у розмірі 1 580,13 доларів США, що еквівалентно 34 146,60 грн, пеню 1 758 749,50 грн, а всього в сумі

3 517 499,00 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. При цьому зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідачів на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 жовтня

2015 рокузмінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2008 року

№ ML-704/115/2008: за тілом кредиту в розмірі 79 805,78 доларів США, що еквівалентно 1 724 602,90 грн; за процентами у розмірі 1 580,13 доларів США, що еквівалентно 34 146,60 грн, пеню 1 758 749,50 грн, а всього в сумі

3 517 499,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою про виконання кредитних зобов`язань з поручителя, порука є припиненою, а тому підстав для солідарного стягнення заборгованості немає.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови

у задоволенні позову до поручителя та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, як на підставу для відмови в задоволенні позову поручителя, застосовано строк позовної давності до всієї заборгованості за кредитним договором, а не за кожним платежем окремо.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині відмови

у задоволенні позову до ОСОБА_2 , тому в іншій частині не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

У лютому 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника

ОСОБА_3 подали заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, висновки суду щодо застосування норм матеріального та процессуального права застосовані правильно, а тому підстав для його скасування немає.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML 704/115/2008, згідно з яким банк надав йому кредит

в сумі 81 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 25 липня

2023 року. У відповідності до умов договору ОСОБА_1 зобов`язаний щомісяця,

в строки, визначені умовами кредитного договору, здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором.

Цього ж дня, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки

№ SR-704/115/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1

24 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з цим договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором від 25 липня 2008 року № ML 704/115/2008.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 11 квітня 2014 року становила: основна заборгованість - 79 805,78 дол. США, що еквівалентно 1 724 602, 90 грн; заборгованість за процентами у розмірі 1 580,13 дол. США, що еквівалентно

34 146, 60 грн та 3 466 682,01 грн пені.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-53цс14 зроблено висновок, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і зазначено таке: «Зогляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку».

Результат аналізу установлених судами обставин справи свідчить, що погашення заборгованості за кредитом визначено періодичними платежами і останнє зарахування коштів на погашення кредиту відбулось у липні 2010 року, за відсотками - у серпні 2012 року, кінцевий строк повернення кредиту ?

25 липня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів,

у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами та зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову до поручителя.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду частково постановлена без додержання норм права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову до поручителя і направити справу в цій частині до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року

в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

В частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передати справу № 639/9862/14-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук