ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1098/18 Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/818/1791/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про встановлення батьківства або материнства
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника Сеника Сергія Григоровича на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, Департамент служб у справах дітей, про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт батьківства між відповідачем та її сином - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позову послалася на те, що з травня 2015 року у них зі ОСОБА_6 фактично припинився спільний шлюб. З жовтня 2015 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3, який повідомив її, що у нього свій шлюб також фактично припинився, у близьких стосунках, від яких вона завагітніла, про що повідомила відповідачу. З огляду на поведінку відповідача вона сподівалась створити з ним сім'ю, однак з 12.02.2016 відповідач припинив спілкування з нею. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила від відповідача сина ОСОБА_7. На той час її шлюб зі ОСОБА_6 вже був розірваний і при отримання свідоцтва про народження сина ОСОБА_7 запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено з її слів, відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Для встановлення факту батьківства відповідно до ст. 128 СК України позивач та її представник заявили клопотання про призначення по справі судової медико-генетичної експертизи. Також представник позивача зазначила, що проведення такої експертизи за участю ОСОБА_6 є недоцільним, оскільки якщо після проведення експертизи буде встановлено, що ОСОБА_3 не є батьком дитини, то це вже право позивача в подальшому з'ясовувати, хто є батьком її дитини.

Представник відповідача заперечував проти призначення по справі судової медико-генетичної експертизи, оскільки матеріали цивільної справи підтверджують те, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6, який було припинено у липні 2016 року, а дитина народилась в серпні 2016 року. Тому, відповідно до ст. 122 СК України вважається, що батьком дитини є ОСОБА_6, а не ОСОБА_3, який заперечує своє батьківство.

Також вважав, що оскільки позивачем не поставлено на вирішення експерта питання щодо того, чи є біологічним батьком її дитини ОСОБА_6, проведення експертизи буде неповним, в зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року призначено судову медико-генетичну експертизу у справі.

На вирішення експертизи поставлено питання:

1. Чи являється ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, біологічним батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3?

Проведення експертизи доручено експертам Харківського НДЕКЦ МВС України, що знаходиться за адресою: 61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 32.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність. Роз'яснено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо - суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_5.

Направлено до експертної установи копію ухвали про призначення експертизи, та вказано, що за необхідністю експерту будуть надані матеріали цивільної справи.

Провадження по справі на час виконання експертизи зупинено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Сеник С.Г. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказано, що оскільки дитина була зачата у шлюбі, то батьком дитини має бути записаний колишній чоловік позивача - ОСОБА_6 на підставі ст. 122 СК України. Послався на те, що відповідно до презумпції походження дитини від подружжя біологічним батьком дитини є ОСОБА_6, який не подавав позову про оспорювання свого батьківства. Зауважив, що ОСОБА_3 є зовсім сторонньою людиною та відношення до вказаної сім'ї не має.

Представником ОСОБА_5 - адвокатом Никоновою М.О. до суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

На обґрунтування відзиву послалась на те, що позивач працювала на фірмі відповідача, мала з ним відповідні стосунки внаслідок яких міг би народитися син. Зі ОСОБА_6 припинила шлюбні стосунки у травні 2015 року, що підтверджується показами свідків. Однак, через проживання у різних населених пунктах не своєчасно оформили розлучення. Вказала, що проведення експертизи у відношенні обох чоловіків лише затягне розгляд справи, призведе до збільшення витрат позивача та не вирішить спір по суті.

ОСОБА_6 також скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Послався на обставини, аналогічні викладеним у відзиві представника ОСОБА_5 - адвоката Никонової М.О.

Вказав, що не мав близьких стосунків з позивачем з травня 2015 року, що виключає його батьківство. Послався на те, що позивач є людиною порядною, та не має наміру вводити суд в оману.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення позивача, її представника та представника відповідача, за наявності заяви третьої особи про розгляд справи за його відсутності (а. с. 209), перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, Департамент служб у справах дітей, про встановлення факту батьківства.

Разом з позовною заявою було подано клопотання про призначення у справі медико-генетичної експертизи.

Задовольняючи вказане клопотання, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що оскільки доказом факту кровного споріднення або відсутності факту кровного споріднення є висновок судово-генетичної експертизи, тому вважав необхідним призначити у справі судову медико-генетичну експертизу, проведення якої доручити Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, предметом доказування у даній справі є біологічне походження сина позивача від відповідача.

З огляду на суб'єктний склад учасників справи, не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства стосовно доказування посилання представника відповідача на необхідність встановлення біологічної спорідненості сина позивача та третьої особи у спорі, оскільки до нього жодних матеріально-правових вимог не пред'явлено.

Відповідно до статті 103 ЦПК України:

1. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

2. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

3. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

4. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

5. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

6. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

7. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

На сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Що стосується доводів скарги щодо презумпції батьківства третьої особи, ОСОБА_6, який не подавав позову про оспорювання свого батьківства, то колегія суддів їх відхиляє за безпідставністю. В такій ситуації єдиною процесуальною можливістю у позивача довести батьківство відповідача відповідно до ст. 81 ЦПК України є отримання відповідного висновку судової медико-генетичної експертизи.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.