КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 754/11544/19

провадження № 22-ц/824/14463/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Голуб С.А., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Київ від 05 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 вони придбали нерухоме майно на загальну вартість об`єктів нежитлових приміщень 1 667725 грн, але позивач вважає, що майно придбано за його особисті кошти, тому просив задовольнити позов повністю.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Київ від 05 вересня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю закрито.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою через хибні висновки місцевого суду, на яких вона ґрунтується та ухвалена з порушенням норма матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню.

Указує, що судом першої інстанції неправильно визначено підстави для закриття провадження у справі, оскільки сторони не мають можливості застосувати досудовий порядок врегулювання спору, так як вчинення будь-яких правочинів щодо спірного майна буде унеможливлено у зв`язку із тим, що позивачу достеменно невідомо фактичне місцезнаходження відповідача.

Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

29 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною 2 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 3 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами відсутній предмет спору, так як визнання повністю відповідачем позовних вимог, дає підстави вважати, що сторони мають право вжити визначений законом досудовий порядок урегулювання спору.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 та просив визнати його приватною особистою власністю нерухоме майно, а саме: 1/2 частини нежитлового НОМЕР_1 (другий поверх в літ. «А») площею 128, 3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 64; 1/2 частину нежитлового приміщення № НОМЕР_2 площею 94 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

З наявної в матеріалах справи заяви убачається, що відповідач визнала позов ОСОБА_1 і не заперечувала проти його задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закриваючи провадження у справі, суд не врахував, що лише сукупність усіх фактичних обставин - настання обставин, які привели до припинення існування (відсутності) предмету спору як матеріального об`єкту вчинення сторонами дій, які призвели до припинення існування (відсутності ) предмету спору), і у зв`язку з цим не залишилось не врегульованих питань, дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору, і тільки тоді суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі. Відсутність предмету спору не може ставитися в залежність від можливості самостійно врегулювати спір сторонами, а може бути пов`язане виключно з діями, які вже свідчать про врегулювання всіх спірних питань (Постанова Верховного Суду, справа № 404/251/17 від 03 травня 2018 року ).

Крім того слід зазначити, що визнання позову, процесуальне законодавство визначає як підставу для задоволення позову, а не дію сторони, яка свідчить про відсутність предмету спору .

Як видно із матеріалів справи, предметом спору є нежитлові приміщення і саме з приводу вказаного майна виникли цивільні правовідносини. Сторонами самостійно не можуть бути врегульовані питання, що стосуються предмету спору, зокрема спір про право власності на вказане майно.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,379,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Київ від 05 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді С.А. Голуб

С.О. Журба