ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1912/19 Справа № 203/3448/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Куценко Т.Р.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він є адвокатом. У кримінальному провадженні №1/205/04/15, яке розглядалося у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, позивач був захисником одного з обвинувачених. ОСОБА_1 у справі також виступав в якості обвинуваченого. Його захист забезпечувала ОСОБА_3 23.04.2015 року за підписом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області було подано заяву про притягнення позивача до відповідальності, у якій, зокрема, викладено такі відомості: «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів», «своєю появою в процесі адвокат ОСОБА_2 перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участі незрозумілих осіб, які з подачі адвоката ОСОБА_2 якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат ОСОБА_2 здійснює чітке керівництво їхніми діями і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення», «адвокат ОСОБА_2 постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному», «прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат ОСОБА_2 в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката ОСОБА_3 в м. Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул. Комсомольській сідала в автомобіль», «розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника - адвоката ОСОБА_3 неправдиві відомості», «…адвокат ОСОБА_2, а також особливо активний представник його групи підтримки ОСОБА_6, постійно висловлюють образи на адресу мого батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, називають його хабарником…», «…у мене сталася гіпертонічна криза (з 17.04.2015 р. знаходжусь на лікарняному!!!). Однак ОСОБА_2, цей «правозахисник» розцінив для себе зазначену обставину не інакше як намагання з мого боку затягувати судовий розгляд справи».

Подана заява стала підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_2 зазначив, що відомості, викладені у вказаній заяві, не відповідають дійсності, ґрунтуються на суб'єктивному ставленні до нього та не мають жодних доказів, є такими, що зачіпають його репутацію, честь та гідність. Посилаючись на те, що вказана недостовірна інформація, поширена відповідачами, прямо порушує його немайнові права (честь, гідність та ділову репутацію), позивач просив суд зобов'язати відповідачів спростувати її шляхом направлення відповідного повідомлення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області (а.с.а.с. 2 - 8).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, поширену ним про особу ОСОБА_2 на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області шляхом повідомлення з підтвердженням його отримання адресатом у будь-який спосіб в такій редакції:

«Поширені у заяві за підписом ОСОБА_1 про притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності від 23 квітня 2015 року відомості «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів», «своєю появою в процесі адвокат ОСОБА_2 перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участі незрозумілих осіб, які з подачі адвоката ОСОБА_2 якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат ОСОБА_2 здійснює чітке керівництво їхніми діями і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення», «адвокат ОСОБА_2 постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному», «прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат ОСОБА_2 в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката ОСОБА_3 в м. Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул. Комсомольській сідала в автомобіль», «розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника - адвоката ОСОБА_3 неправдиві відомості», «…адвокат ОСОБА_2…постійно висловлює образи на адресу мого батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, називає його хабарником…» не відповідають дійсності.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Кіровським районним судом м.Дніпропетровська вже було прийнято рішення по суті даних позовних вимог та встановлено, що викладені відомості, які просить спростувати позивач, є критичною оцінкою та вираженням суб"єктивної думки відповідача на дії та поведінку позивача. Судом залишено поза увагою, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, апелянт зазначає про те, що викладена ним у заяві інформація є достовірною, цілком відповідає дійсності, є критичною оцінкою дій позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, оскільки її доводи не грунтуються на законі, а рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області із заявою про порушення позивачем правил адвокатської етики під час забезпечення захисту обвинуваченого у кримінальному провадженні №1/205/04/15, яке розглядалося Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. У заяві відповідач, у тому числі, виклав такі відомості: «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів», «своєю появою в процесі адвокат ОСОБА_2 перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участі незрозумілих осіб, які з подачі адвоката ОСОБА_2 якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат ОСОБА_2 здійснює чітке керівництво їхніми діями і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення», «адвокат ОСОБА_2 постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному», «прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат ОСОБА_2 в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката ОСОБА_3 в м. Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул. Комсомольській сідала в автомобіль», «розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника - адвоката ОСОБА_3 неправдиві відомості», «…адвокат ОСОБА_2, а також особливо активний представник його групи підтримки ОСОБА_6, постійно висловлюють образи на адресу мого батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, називають його хабарником…», «…у мене сталася гіпертонічна криза (з 17.04.2015 р. знаходжусь на лікарняному!!!). Однак ОСОБА_2, цей «правозахисник» розцінив для себе зазначену обставину не інакше як намагання з мого боку затягувати судовий розгляд справи» (а.с.а.с. 9 - 11).

05 серпня 2015 року на підставі вказаної заяви рішенням дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області №229/ДПР-15 позивача було притягнуто до відповідальності у виді попередження. Підставою для ухвалення такого рішення став лише один довід заяви, а саме те, що 22.04.2015 року позивач у судовому засіданні, стверджуючи про необґрунтовану неявку захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (яка повідомила про відсутність у місті), використовував акт, складений невідомими особами, про те, що остання насправді була у м. Дніпрі (а.с. 12).

05 травня 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/6775/15-ц було ухвалено рішення, яким, зокрема, встановлено факт відсутності підстав стверджувати, що позивач свідомо надав суду інформацію і допустив винне порушення Правил адвокатської етики, оскільки він мав підстави довіряти наданій йому третіми особами інформації. Інших підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в рішенні дисциплінарної палати від 05.08.2015 року не вказано (а.с.а.с. 13 - 15).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що викладені у заяві до КДКА від 23.04.2015 року відомості, не відповідають дійсності.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявленого позову в частині зобов'язання ОСОБА_1 спростувати у такий саме спосіб, у який її було поширено, недостовірну інформацію: «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів», «своєю появою в процесі адвокат ОСОБА_2 перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участі незрозумілих осіб, які з подачі адвоката ОСОБА_2 якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат ОСОБА_2 здійснює чітке керівництво їхніми діями і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення», «адвокат ОСОБА_2 постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному», «прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат ОСОБА_2 в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката ОСОБА_3 в м. Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул. Комсомольській сідала в автомобіль», «розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника - адвоката ОСОБА_3 неправдиві відомості», «…адвокат ОСОБА_2…постійно висловлює образи на адресу мого батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, називає його хабарником…».

При цьому, відомості («…у мене сталася гіпертонічна криза (з 17.04.2015 р. знаходжусь на лікарняному!!!). Однак ОСОБА_2, цей «правозахисник» розцінив для себе зазначену обставину не інакше як намагання з мого боку затягувати судовий розгляд справи»), включені до заяви не містять фактичних даних, мають ознаки критичної оцінки певних обставин процесуальної поведінки позивача, оціночних суджень ОСОБА_1 про ділові якості позивача, тому в цій частині позовні вимоги є безпідставними. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині спростування інформації, поширеної відносно особи на ім'я ОСОБА_6, оскільки ця особа не є ані співпозивачем, ані третьою особо, що заявила самостійні позовні вимоги. Також суд вказав, що у зв*язку з недоведеністю не підлягають задоволенню позовні вимоги до ОСОБА_3

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскільки исновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є неправильними, виходячи з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Судом встановлено, що 23.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області із заявою про порушення позивачем правил адвокатської етики під час забезпечення захисту обвинуваченого у кримінальному провадженні №1/205/04/15, яке розглядалося Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. У заяві відповідач, у тому числі, виклав такі відомості: «вдається до позапроцесуального спілкування по суті справи з потерпілою та свідками по справі, здійснює вплив на них з метою схилити до давання неправдивих показів», «своєю появою в процесі адвокат ОСОБА_2 перетворив судовий розгляд справи в суцільне шоу за участі незрозумілих осіб, які з подачі адвоката ОСОБА_2 якимось чином обізнані про суть справи, порушують порядок в судовому засіданні… При цьому адвокат ОСОБА_2 здійснює чітке керівництво їхніми діями і отримує від їх активної діяльності неабияке задоволення», «адвокат ОСОБА_2 постійно звинувачує мене в скоєнні злочину, інкримінованого його підзахисному», «прибувши в судове засідання, призначене на 14.04.2015 року, адвокат ОСОБА_2 в присутності судді Тауса М.М., прокурора Остапенко В.М., адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5 заявив, що тільки-но бачив на власні очі адвоката ОСОБА_3 в м. Дніпропетровську, як вона біля свого офісу на вул. Комсомольській сідала в автомобіль», «розповсюджує про мене та мою родину, а також про мого захисника - адвоката ОСОБА_3 неправдиві відомості», «…адвокат ОСОБА_2, а також особливо активний представник його групи підтримки ОСОБА_6, постійно висловлюють образи на адресу мого батька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, називають його хабарником…», «…у мене сталася гіпертонічна криза (з 17.04.2015 р. знаходжусь на лікарняному!!!). Однак ОСОБА_2, цей «правозахисник» розцінив для себе зазначену обставину не інакше як намагання з мого боку затягувати судовий розгляд справи» (а.с.а.с. 9 - 11).

Згідно ст. 271 Цивільного кодексу України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Перелік особистих немайнових прав також визначений Главами 21 та 22 Цивільного кодексу України.

В той же час, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, право на здійснення адвокатської діяльності не є особистим немайновим правом, яке захищається Цивільним кодексом України, а є професійним правом особи, яка добровільно обрала відповідний вид діяльності та у встановленому законом порядку набула правовий статус адвоката.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Згідно ч. 1 ст. 41 вказаного закону за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи.

Аналізуючи вказану заяву ОСОБА_1 до КДКА Дніпропетровської області та викладені у ній доводи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що така заява є оціночним судженням, право на висловлювання якого гарантоване статтею 34 Конституції України, заява та зазначена інформація у ній є нічим іншим, як суб'єктивною думкою відповідача щодо поведінки позивача у судовому засіданні. Вказаною заявою ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення зі скаргою до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності. Дана заява була предметом розгляду та по ній ухвалено відповідне рішення.

З наведених вище обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 помилковим. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо вирішення правової природи відомостей: («…у мене сталася гіпертонічна криза (з 17.04.2015 р. знаходжусь на лікарняному!!!). Однак ОСОБА_2, цей «правозахисник» розцінив для себе зазначену обставину не інакше як намагання з мого боку затягувати судовий розгляд справи»), включених до заяви у КДКА, оскільки вони не містять фактичних даних, мають ознаки критичної оцінки певних обставин процесуальної поведінки позивача, оціночних суджень ОСОБА_1 про ділові якості позивача.

Також правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині спростування інформації, поширеної відносно особи на ім'я ОСОБА_6, оскільки ця особа не є ані співпозивачем, ані третьою особо, що заявила самостійні позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з підстав їх недоведеності.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог- скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

На підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 369, 374, 376,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий з бір у сумі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Н.М.Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

І.Ю.Ткаченко