ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/936/19 Справа № 203/117/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 січня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, в якому просила стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат на дітей в сумі 23199 грн. 92 коп. (а.с.1-9).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1672 грн. 30 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.192-194).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів, які надавалися суду та які підтверджують додаткові витати на дітей (а.с. 196-199).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 05.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, 2013 р.н. та ОСОБА_3, 2015 р.н., які після розірвання шлюбу між сторонами за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року залишились проживати разом із позивачкою.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2017 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утриманнях малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.01.2017 року та до досягнення дітьми повноліття.

За рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.10.2017 року, яке набрало законної сили, мінімальний розмір присуджених аліментів на утримання дітей було збільшено та призначено до стягнення аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на лікування та обстеження дітей, поліпшення загального фізичного розвитку, оздоровлення та відпочинок, а також на забезпечення культурного, духовного та соціального розвитку та інших витрат в загальній сумі 26 201,78 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення додаткових витрат у розмірі 1672 грн. 30 коп., що становить половину понесених позивачем додаткових витрат на лікування та обстеження дітей, в зв'язку з отриманими травмами та захворюваннями. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги не підтверджені належними доказами, а також те, що зазначені додаткові витрати не є такими, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов'язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв'язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров'ям дитини, або у разі обставин, які пов'язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо це витрати пов'язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов'язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини.

Якщо ці витрати пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

ОСОБА_1 просила стягнути додаткові витрати на відвідування дитячого садка; на відпочинок та оздоровлення дітей, до яких входять витрати на переїзд, проживання, харчування; на відвідування басейну та придбання для цього необхідних речей, на зайняття верховою їздою, придбання велосипеду; відвідування концертів та вистав; зайняття музикою; придбання канцелярських приладів. Стверджуючи, що ці речі необхідні для розвитку дитини, належних і допустимих доказів на підтвердження потреби дитини в них, позивач не подала. Ці витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування, у т.ч. витрат на заняття з логопедом, оскільки останні не підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: