ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року

м.Харків

справа № 636/2922/18

провадження № 22-ц/818/1811/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Гуменного З.І., в залі суду в місті Чугуєві Харківської області (повний текст судового рішення складено 22 січня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що на виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву знаходяться виконавчі листи, які видані за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.04.2013 року, у цивільній справі № 2036/2-984/2011, згідно якого зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану групу будівель, до якої входять будівля магазину АДРЕСА_1 та склад-магазин «Г», «Г1», «ГЗ», адресу яких було змінено на літ. «Щ» по АДРЕСА_2, у попередній стан, а також зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану будівлю магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно з проектом забудови. В ході виконання виконавчих проваджень, ним на депозитний рахунок Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області були сплачені грошові кошти, як авансовий внесок на авансування витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 116 578 грн. Позивач вважає, що грошові кошті Міжрайонним відділом ДВС були неправомірно отримані від нього, і які більше ніж два роки знаходились на депозитному рахунку відділу ДВС принесли службі неправомірну вигоду, шляхом отримання процентів на депозитних рахунках. У зв'язку із тривалим виконання виконавчих проваджень № 43036148 та № 43036229, яке триває вже понад 4 роки, вказує, що він отримує тяжкі моральні страждання, так як судове рішення не виконується. Вважає, що наявні підстави для задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2019 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє рішення суду, яким би було визнано, що дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області при здійсненні виконавчих дій на користь ОСОБА_1 є такими, що суперечать чинному законодавству. Тому відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувають виконавчі провадження № 43036148 та № 43036229 з виконання виконавчих листів, які видані на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.04.2013 року по справі № 2036/2-984/2011, про зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану групу будівель, до якої входять будівля магазину АДРЕСА_1 та склад-магазин «Г», «Г1», «ГЗ», адресу яких було змінено на літ. «Щ» по АДРЕСА_2, у попередній стан та зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану будівлю магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно з проектом забудови (а.с.149-150 т.1).

Постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 10 серпня 2015 року залучено ТОВ «Проектно будівельне підприємство СХІД» з метою отримання кошторису на проведення робіт по приведенню вказаних у виконавчих документах будівель у попередній стан (а.с.110 т.1).

19.11.2015 року ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області було надано клопотання, згідно якого ОСОБА_1 повідомлено про готовність внести авансовий внесок для здійснення необхідних витрат для здійснення та організації виконавчих дій (а.с.54 т.1).

15.02.2016 року стягувач ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області було подано заяву щодо самостійної сплати авансового внеску та надано квитанцію про його сплату (а.с.55 т.1).

31.03.2016 року ТОВ «Проектно будівельне підприємство СХІД» надало до відділу ДВС кошторис, згідно якого вартість робіт складає 73 904 грн.

11.04.2016 року на депозитний рахунок Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 добровільно та самостійно був сплачений авансовий внесок як авансування витрат на проведення виконавчих дій як залишок несплаченої суми (а.с.14 т.1).

Державним виконавцем отримано копію Архітектурно-технічного паспорта об'єкта архітектури-магазину по АДРЕСА_2; копію Висновка будівельно-технічного експертного дослідження № 2816 від 30.03.2011; копію технічного паспорта на склад-магазин «Г-1, Г-3» станом на 12.08.2003 рік; копію висновку будівельно-технічної експертизи №10385 від 27.02.2012 року; копію Технічної документації об'єкта по АДРЕСА_3.

Державним виконавцем направлено лист до ТОВ «ПБП Схід» щодо складання кошторису на проведення монтажно-будівельних робіт, спрямованих на виконання рішення суду, з урахуванням отриманих копій документів.

Спеціалістом ТОВ «ПБП Схід» складено детальний кошторис на будівельні роботи з урахуванням архітектурно-технічного паспорту об'єкта архітектури-магазину по АДРЕСА_3, висновку будівельно-технічного експертного дослідження №2816 від 30.03.2011, технічного паспорту на склад-магазин «Г, Г-1, Г-3» станом на 12.08.2003 рік, висновку будівельно-технічної експертизи № 10385 від 27.02.2012 року, технічної документації об'єкта по АДРЕСА_4.

Відповідно до кошторису за виконавчим провадженням № 43026229 сума витрат складає 36 922 грн. та за виконавчим провадженням № 43036148 сума витрат складає 79 656 грн., всього витрати складають 116 578 грн.

Враховуючи, що стягувачем раніше був сплачений авансовий внесок у розмірі 73904 грн., керуючись ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) 26.10.2016 року державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 направлена вимога про необхідність додатково здійснити авансування витрат у розмірі 42 674 грн. На виконання вимоги державного виконавця стягувачем сплачений додатково авансовий внесок у розмірі 42 674 грн. (а.с.19 т.1).

13 червня 2017 року від боржника ОСОБА_2 надійшла заява до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, згідно якої він зобов'язується самостійно виконати рішення суду по приведенню самовільно реконструйованої групи будівель, до якої входять будівля магазину АДРЕСА_1 та склад-магазин «Г», «Г1», «ГЗ», адресу яких було змінено на літ. «Щ» по АДРЕСА_2, у попередній стан та приведенню самовільно реконструйованої будівлі магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно з проектом забудови.

В зазначеній заяві боржник просить надати йому певний час для організації монтажно-будівельних робіт, а саме: закупівлі будматеріалів та пошуку спеціалістів.

18.09.2017 року до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла заява від боржника ОСОБА_2, в якій він повідомив, що ним було здійснено часткову закупівлю витратних матеріалів, про що надав відповідні платіжні документи.

Того ж дня, 18.09.2017 року, державним виконавцем здійснено вихід за адресою розташування будівель, в результаті якого встановлено, що боржник здійснив закупівлю вказаних ним будівельних матеріалів та зобов'язався виконати рішення суду після закупки повного обсягу необхідних матеріалів та послуг, про що державним виконавцем був складений відповідний акт.

18.09.2017 року начальником Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області направлено подання до Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо вирішення питання про повернення авансового внеску стягувача ОСОБА_1 у розмірі 116 578 грн. на рахунок авансових внесків відділу.

06.10.2017 року за вих. № 14.15-37/11831 на адресу позивача була направлена вимога державного виконавця щодо надання інформації про номер розрахункового рахунку та реквізити банківської установи для повернення позивачу авансового внеску в розмірі 116578 грн., який знаходиться на рахунку відділу. 27.06.2018 ОСОБА_1 були надані реквізити банківської установи для повернення йому авансового внеску у розмірі 116 578 грн.

На підставі платіжного доручення від 03.07.2018 року авансовий внесок у розмірі 116 578 грн. був перерахований на рахунок позивача в повному обсязі.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що грошові кошти, сплачені ним як авансовий внесок на загальну суму 116 578 грн., були неправомірно отримані Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Вказані кошти більш ніж два роки знаходились на депозитному рахунку відповідача. Разом з тим, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.04.2013 року по справі № 2036/2-984/2011, про зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану групу будівель, до якої входять будівля магазину АДРЕСА_1 та склад-магазин «Г», «Г1», «ГЗ», адресу яких було змінено на літ. «Щ» по АДРЕСА_2, у попередній стан та зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану будівлю магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно з проектом забудови, - є невиконаним, що порушує права стягувача. ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для стягнення з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, а саме: 34 098,78 грн. матеріальної шкоди; 3 003,17 грн. індексації по курсу іноземних валют; 770,91 грн. грошових коштів за розрахунково-касове обслуговування; 815 561,39 грн. прогнозованої матеріальної шкоди, завданої відповідачем, та 20 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем по виконавчим провадженням № 43036148 та № 43036229 з виконання виконавчих листів, які видані на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.04.2013 року по справі № 2036/2-984/2011, про зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану групу будівель, до якої входять будівля магазину АДРЕСА_1 та склад-магазин «Г», «Г1», «ГЗ», адресу яких було змінено на літ. «Щ» по АДРЕСА_2, у попередній стан та зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно реконструйовану будівлю магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно з проектом забудови, - вчинялися дії, спрямовані на виконання вищевказаного рішення суду.

Так, згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року), з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє з 05.10.2016 року), у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» позивачем добровільно здійснене авансування витрат на проведення виконавчих дій. В подальшому боржник ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про те, що він зобов'язується самостійно виконувати рішення суду. На підставі чого 03.07.2018 року авансовий внесок у розмірі 116 578 грн. був перерахований на рахунок позивача в повному обсязі.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів того, що рішення, дії чи бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області визнані судом незаконними при здійсненні виконавчих дій на користь ОСОБА_1, та такими діями спричинено майнову шкоду позивачеві - матеріали справи не містять.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів у розмірі 815 561,30 грн. покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області своїх обов'язків.

При визначенні реальності неодержаних доходів мають ураховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У разі упущеної вигоди відшкодовуються кошти, які могли бути реально отримані при належному виконанні відповідачем своїх обов'язків. Наявність теоретичного обгрунтування можливості одержання доходу не є підставою для стягнення грошей.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, а саме: 34 098,78 грн. матеріальної шкоди; 3 003,17 грн. індексації по курсу іноземних валют; 770,91 грн. грошових коштів за розрахунково-касове обслуговування; 815 561,39 грн. прогнозованої матеріальної шкоди, завданої відповідачем.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із мотивами відмови у позові ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди.

Підстави спеціальної відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Здійснивши аналіз, указаних норм законодавства, можна зробити висновок, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Такий правовий висновок закріплений Постановою Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі №6-99 цс17.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем у справі є лише Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Органи Державного казначейства України до справи у якості відповідача позивачем не залучений, що виключає можливість задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням рішення суду, навіть в разі її доведеності.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, зокрема, в частині стягнення моральної шкоди, з тих мотивів, що позивачем не надано доказів винних дій відповідача у заподіянні такої шкоди та не доведено факту заподіяння моральних страждань.

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов'язковим держави.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальністю, презумується.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 вересня 2013 року (справа N 6-48цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст. ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу".

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 01.11.1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У рішенні від 03.10.2001 N 12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) Конституційний Суду дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Колегія суддів вважає, що тривале невиконання рішення суду може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому в якості відповідача обов'язково має бути залучено відповідні територіальні органи Державного казначейства України, оскільки у відповідності до вимог ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, така шкода відшкодовується державою.

З урахуванням вказаного, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди слід змінити в частині мотивів відмови у позові. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 січня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди - змінити в частині мотивів відмови у позові.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 04.04.2019 року.