КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/26618/15-ц

провадження № 22-ц/824/4113/2019

04 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Бетон», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант-Житло» про визнання недійсним договору застави, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у складі судді Притули Н.Г.,

встановив:

07.09.2015 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати недійсним договір застави корпоративних прав №100.2.3-01/313-09 від 30.04.2009 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» ( далі- ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, позов ПАТ "ВТБ Банк" задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 100.2.3-01/193к-08 від 14 липня 2008 року у розмірі 3 224 635,51 доларів США та 538 000 грн, в частині, що стосується ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/31з09 від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі (фонді) у розмірі 25 % статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5 977 673 грн.

Про наявність вказаного судового рішення ОСОБА_2 дізнався на початку жовтня 2013 року, з повідомлення ВДВС Макарівського РУЮ про необхідність його добровільного виконання.

03.10.2013 р. представник ОСОБА_2 під час ознайомлення з матеріалами справи № 2-1547/2012 дізнався про факт існування оспорюваного договору застави корпоративних прав.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не підписував договір застави корпоративних прав № 100.2.3-01/31з09 від 30 квітня 2009 року, останньому не було відомо про факт його укладення, станом на дату його укладення він перебував у м. Цюріху (Швейцарія), його дружина ОСОБА_3 не надавала будь-якої згоди на його укладення, що підтверджується висновком експерта від 24.12.2013 №0716 за результатами проведення почеркознавчого дослідження, позивачі просили визнати договір застави корпоративних прав недійсним через недодержання його сторонами письмової форми правочину.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір застави корпоративних прав №100.2.3-01/313-09 від 30.04.2009 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ "ВТБ Банк" на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487, 20 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 8 008 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року з ПАТ "ВТБ Банк" на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «ВТБ Банк» - Алюніна О.О. просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року.

Посилається на ті підстави, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, не з'ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності по заявленим позовним вимогам. Доводи позивача про те, що він дізнався про існування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2012 року лише 03.10.2013 р., після ознайомлення з матеріалами справи, є необґрунтованими.

Висновок експерта від 24.12.2013 р. не відповідає нормам законодавства, що регулює експерту діяльність.

Копія довідки з Державної прикордонної служби України за №288/3051 від 15.11.2013 року, відповідно до якої позивач перетинав кордон 28.04.2009 та 01.05.2009, не може слугувати безперечним фактом підписання договору застави ОСОБА_2 30.04.2009 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначив, що суд першої інстанції правильно відмовив у застосовуванні позовної давності, оскільки відповідач не довів, що позивачі знали (або могли дізнатися) про існування оспорюваного договору до жовтня 2013 року.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 спілкувався з іншими учасниками ТОВ «Гарант-Бетон» і міг дізнатися про існування оспорюваного договору застави, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з копій ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 р. та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 р. вбачається, що службовими особами підконтрольного ОСОБА_6 підприємства ТОВ «Гарант-Житло» у ПАТ «ВТБ Банк» отримано кредит в розмірі 2 млн. дол. США під заставу частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Гарант Бетон» без його згоди шляхом підроблення підпису у договорі застави № 100.2.3-01/31з-09. Внаслідок укладення такого кредиту ОСОБА_2 спричинено збитку на суму 8.5 млн. грн.

Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1515-1517/18-32 від 23.03.2018 р. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі застави корпоративних прав № 100.2.3-01/31з-09 від 30.04.2009, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису останнього. Підпис від імені ОСОБА_3 у вказаному договорі виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису останньої.

Даний доказ узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи: висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29.05.2017 року та довідкою Окремого контрольно-пропускного пункту "КИЇВ" Державної прикордонної служби України від 15.11.2013 р. №28/3051.

У судовому засіданні представник АТ "ВТБ Банк" - адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року, позов ПАТ "ВТБ Банк" задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 100.2.3-01/193к-08 від 14 липня 2008 року у розмірі 3 224 635,51 доларів США та 538 000 грн звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/34з09 від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_8, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки у статутному капіталі (фонді) у розмірі 5 % статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5 000 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/30з09 від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі (фонді) у розмірі 51 % статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 821 328 грн 60 коп.

Звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/31з09 від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки в статутному капіталі (фонді) у розмірі 25 % статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5 977 673 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/32з09 від 30 квітня 2009 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_9, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки у статутному капіталі (фонді) у розмірі 14% статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 14 500 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави, визначений договором застави корпоративних прав № 100.2.3-01/33з-09 від 30 квітня 2009 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_10, шляхом переведення на ПАТ «ВТБ Банк» корпоративних прав у вигляді частки у статутному капіталі (фонді) у розмірі 5 % статутного капіталу (фонду) ТОВ «Гарант Бетон», що становить 5 000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що про існування договору застави корпоративних прав № 100.2.3-01/31з09 від 30 квітня 2009 року позивач дізнався лише 03 жовтня 2013 року, після ознайомлення з матеріалами справи в Оболонському районному суді м. Києва, а тому строк звернення до суду з даним позовом не пропущено, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що підпис у договорі застави вчинено не ОСОБА_2, а іншою особою. При цьому ОСОБА_3 не надавала згоду на його вчинення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (стаття 218 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, є необґрунтованими.

Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України № 8-4/860 від 29.05.2017 р., зробленого на підставі постанови прокурора відділу прокуратури Київської області від 12.04.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 24.02.2014 р., підпис від імені ОСОБА_2 у договорі застави № 100.2.3-01/31з-09, що укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_11 від 30.04.2009, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 у договорі застави № 100.2.3-01/31з-09, що укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_11 від 30.04.2009, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.206-211 т.1).

Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ №1515-1517/18-32 від 23.03.2018 року, зробленого на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 р., підпис від імені ОСОБА_2, який міститься у графі «ЗАСТАВОДАВЕЦЬ» у рядку "_______ОСОБА_11" у Договорі застави корпоративних прав №100.2.3-01/313-09 від 30.04.2009 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2

Підпис від імені ОСОБА_3, який міститься у графі "підпис _____" у Договорі застави корпоративних прав №100.2.3-01/313-09 від 30.04.2009 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (а.с. 5-10 т.2).

Відповідно до відповіді начальника ОКПП "Київ" Державної прикордонної служби України за № 28/3051 від 15.11.13 на запит адвоката ОСОБА_5, громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., закордонний паспорт НОМЕР_1, державний кордон України в пункті пропуску «Бориспіль» перетинав 28.04.09, рейс № 471 сполученням «Київ-Цюріх» та 01.08.09, рейс № 470 сполученням «Цюріх-Київ» (а.с.15 т.1).

Вказані докази є належними, допустимими та достатніми для встановлення обставин, які мають значення для справи і на які позивачі посилалися як на підставу своїх вимог.

При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивачів щодо відсутності їх підписів на оспорюваному договорі та необізнаності останніх з його існуванням до жовтня 2013 року.

Як пояснив представник позивачів в судовому засіданні, закордонний паспорт, що належав ОСОБА_2, за терміном давності у нього вже відсутній, а тому він не може надати його для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВТБ Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

ОСОБА_12