"01" листопада 2019 р.
Справа №642/3237/19
Провадження №2/642/1183/19
23 жовтня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Бородіної О.В.,
з участю секретаря - Добронос Д.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3% річних, -
13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу за розпискою , а саме 3200 (три тисячі двісті) доларів США суми основного зобов`язання та 3% річних в сумі 266 (двісті шістдесят шість) доларів США.
Позовна заява мотивована тим, що 01серпня 2016 року позивач надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3200 доларів США, про що було укладено розписку. ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказані кошти до 02.08.2016. Однак, в зазначений термін кошти не повернуто. Оскільки свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав, кошти не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 3200 доларів США та 3% річних в сумі 266 доларів США відповідно до ст.ст. 625, 1050ЦК України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харковавід 16 травня 2019 року відкрито провадження у справів порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, та просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з"явився. Копія ухвали про відкриттяпровадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві ОСОБА_2 за останнім відомим місцем його реєстрації. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 . був присутнім у одному судовому засіданні, але у подальшому відповідач неодноразово повідомляся про слухання справи, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільноїсправи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичнихосіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(даліКонвенція), ратифікованої Законом Українивід 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року року ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3200 (три тисячідвісті) доларів США про щобуло укладено розписку. ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказані кошти до 02.08.2016.
Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК Українизобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Зі змісту вказаної норми випливає, що розписка позичальника є борговим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та підтверджує укладання договору позики.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Згіднозі ст.99 Конституції України грошовою одиницеюУкраїни є гривня.
Гривня є законнимплатіжнимзасобом, обов`язковим до приймання за номінальноювартістю на всійтериторіїУкраїни. Іноземна валюта можевикористовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.192 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.524 ЦК Українизобов`язаннямає бути виражене у грошовій одиниці України гривні.
Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч.2 ст.524 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Позичальник, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановівід 18 січня 2017 року у справі №6-2789цс16 договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).
Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частковоабо в повному обсязі.
Якщоборжник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконанн язобов`язання, повинен повернути йогоборжникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свогообов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Оригінал розписки про надання ОСОБА_2 коштів. позивач ОСОБА_1 надала суду та був оглянутий у судовому засіданні.
Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання.
Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3200 (три тисячідвісті) доларів США.
Також у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язанийсплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу .Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
На підставі зазначеного, в частині стягнення 3 відсотків річних за користування грошовими коштами, отриманими за розпискою від 01.08.2016, позовні вимоги також підлягають задоволенню, а саме у розмірі 266 (двісті шістдесят шість) доларів США.
Керуючись ст. ст. 13, 19, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 274, 280, 354 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3% річних - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) 3200 (три тисячі двісті) доларів США суми основного зобов`язання та 3% річних в сумі 266 (двісті шістдесят шість) доларів США.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 01.11.2019 року.
Суддя Бородіна О.В.