Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 2-2518/2010
Провадження № 22-ц/810/311/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі Колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коноваловой В.А. за участю секретаря Сінько А.І.

за участю представника позивача: ОСОБА_2

представника особи, яка не приймала

участі у справі: ОСОБА_3

учасники справи:

позивач : ОСОБА_4

відповідач: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_6

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 17 вересня 2010 року у цивільіній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя

встановив:

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17 вересня 2010 року визнано мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, по якій:

відповідач ОСОБА_5 відмовляється на користь ОСОБА_4 від спільного сумісного майна, а саме:

-земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1;

-24/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 97,0 кв.м.;

-земельної ділянки комерційного використання - обслуговування торгового комплексу площею 0,0112 га, яка знаходиться у АДРЕСА_2;

-земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею, 0,0964 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-земельної ділянки площею 0,0166 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2;

-приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе «Кооператор» площею 662 кв.м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, без номера та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на вказане майно.

В свою чергу, позивач ОСОБА_4 згоден на укладання мирової угоди на вказаних умовах, та не заперечує щодо визнання за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку та нежитлове приміщення по АДРЕСА_3.

Після набрання чинності ухвали суду земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1; 24/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 97,0 кв.м.; земельна ділянка, комерційного використання - обслуговування торгового комплексу площею 0,011 га, яка знаходиться у м. Старобільську, пл. базарна, 3; земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0964 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе «Кооператор» площею 662 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, без номера, є власністю ОСОБА_4.

Після набрання чинності ухвали суду земельна ділянка та нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 є власністю ОСОБА_5.

Провадження у справі закрито.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 13.07.2016 року в ухвалі Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя виправлено описку та заменено: «приміщення кафе - магазин нежитлова будівля кафе «Кооператор» площею 662 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, без номера» на «приміщення кафе-магазин нежитлова будівля кафе «Кооператор» площею 672,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2/1».

Не погоджуючись з ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року, ОСОБА_6, як особою, яка не приймала участі у справі, подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції порушуються права скаржника, оскільки він є власником 76/100 часток нежитлового приміщення, що розташовано на спірній земельній ділянці несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування, укладеного 27.08.2003 року з ОСОБА_5 На момент укладення договору дарування скаржнику не було відомо, що власником спірної земельної ділянки була відповідачка, оскільки остання запевняла його, що земельна ділянка належить Старобільській сільській раді. Оскільки він є власником 76/100 нежитлової будівлі, вважає, що одночасно він набув право власності на 76/100 земельної ділянки. Однак, не залучивши його до участі у розгляді справи, суд першої інстанції вирішив питання про його права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт нерухомості.

Сторони у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду справи і в установленому законом порядку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду справи.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, пояснивши, що мирова угода стосується лише прав та обов'язків подружжя, та не порушує прав та інтересів ОСОБА_6, оскільки земельна ділянка не перейшла у його власність, бо остання повинна бути об'єктом окремого цивільного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов'язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Визнаючи мирову угоду між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, до таких висновків суду суд прийшов з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного 27.08.2002 року договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дар 76/100 частин нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і розташоване на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після оформлення державного акту на земелю.

На підставі договору дарування нерухомого майна ОСОБА_6 19.01.2004 року зареєстрував право власності на нежиле приміщення, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Старобільського районного бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до Державного акту на право власності на землю від 26.07.2002 року Серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 гектарів у межах, визначених на плані, яка знаходиться на території АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування від 27.08.2003 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Виходячи із заначених положень закону, колегія суддів дійшла висновку, що набувши право власності на об'єкт нерухомості на спірній ділянці, ОСОБА_6 одночасно набув першочергове право врегулювати відносини землекористування із власником земельної ділянки.

Проте суд першої інстанції на це увагу не звернув та затвердив мирову угоду між сторонами, якою порушуються права та інтереси ОСОБА_6, як власника розташованого на спірній земельній ділянці частини об'єкта нерухомості.

З вказаних вище підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4.ч.1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду. При цьому колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки це може бути зроблено під час продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 367,379,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 17 вересня 2010 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений - 29 березня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Стахова

Судді: О.Ю,. Карташов

В.А. Коновалова