П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 369/7782/19

Провадження: № 22-ц/824/11950/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Діхтяренко Ольги Миколаївни в інтересах ОСОБА_2

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М.,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Києво-Святошинський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи її тим, що вона є постраждалою від домашнього насильства, яке було вчинене її колишнім співмешканцем та батьком її доньки ОСОБА_3 Зазначала, що вона та її малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Вона та ОСОБА_3 ніколи в шлюбі не перебували, деякий час проживали разом, пізніше ОСОБА_3 інколи приїжджав до неї та дочки, залишався в квартирі на декілька днів. Зазначала, що ОСОБА_3 здійснює тиск на неї, погрожує створити умови, за яких вона не зможе бачитися з дитиною, шантажує. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_3 між ними відбувалися сварки, під час яких він лаявся, замахувався кулаками, штовхав та бив її в присутності малолітньої дочки, псував меблі у квартирі. Оскільки, ОСОБА_3 позбавив її можливості проживати у своїй квартирі та відібрав автомобіль, просила видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити заходи обмеження прав ОСОБА_3 , а саме заборонити йому перебувати в місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , з нею та її дочкою ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на 300 метрів до місця проживання, роботи, дитячого садочку, інших місць її частого відвідування та її дочкою; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та автомобілем марки «Ауді», д.н.з НОМЕР_1 , що належить їй, та передати їй ключі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Діхтяренко О.М. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про часткове задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував надані ОСОБА_2 докази, а саме: характеристики НВК ДНЗ діям ОСОБА_3 , висновок КЗ КОР «Київського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 67 від 07.06.2019 року про нанесення їй, заявниці, тілесних ушкоджень, заява від 10.06.2019 року про звернення ОСОБА_5 до Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, за яким відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України. Також, 10.06.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про надання соціально-психологічних послуг. Згідно листів Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та Києво-Святошинської РДА ситуація погіршується, відбуваються нові випадки домашнього насильства з богу ОСОБА_3 , працівниками соціальної служби були проведені зустрічі з ОСОБА_3 та попереджено його про адміністративну відповідальність. Окрім того, вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 1 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, висновками Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу вчинення психологічного, економічного та фізичного насилля, що викладені у листі від 05.07.2019 року та висновками Києво-Святошинської РДВ, які викладені у листі від 27.06.2019 року, витягом з ЄРДР від 04.07.2019 року, заявами від 04.07, 14.07, 15.07.2019 року, характеристиками батьківського комітету. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , доказів того, що останній є власником квартири АДРЕСА_2 або орендарем суду не надано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

20 серпня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України ОСОБА_3 не скористався.

В судовому засіданні адвокат Діхтяренко О.М. та ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви про видачу обмежувального припису частково, оскільки питання щодо перебування ОСОБА_3 у вказаній квартирі та користування автомобілем сторони між собою вирішили. Адвокат Діхтяренко О.М. та ОСОБА_2 просили заборонити ОСОБА_3 наближатися на 300 метрів до місця проживання, роботи, дитячого садочку, інших місць частого відвідування заявницею та її дочкою; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справ та встановлено судом, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , не перебуваючи у шлюбі, є батьками малолітньої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідок відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошисньського району Київської області за № 2080 від 12.12.2018 року місцем реєстрації ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку спеціаліста Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 67 від 07.06.2019 року, в якому зазначено, що при судово-медичному огляді 07.06.2019 року у неї були виявлені тілесні ушкодження: садно передньої поверхні груди, синець правої кисті, синець лівого колінного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному потерпілим терміну, та відносяться до легких тілесних ушкоджень. В дослідницькій частині вказаного висновку спеціаліста вказано, що зі слів обстежуваної: «07.06.2019 року приблизно 02-00 год. ОСОБА_3 схопив за волосся, забрав телефон, тягав за волосся, бив останню долонями по голові, хапав за руки, за одяг. 05.06.2019 року близько 23:00 год. ОСОБА_3 зіштовхнув її з ліжка, та перекинув на стіл зі скляною столешницею, стіл влучив в ліве коліно».

Згідно Направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 1 від 13.12.2018 року, видане Києво-Святошинським районним центром соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді, вбачається, що жінка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась з проханням допомогти протистояти їй фізичному та психологічному домашньому насильству з боку колишнього цивільного чоловіка.

Згідно Направлення сім`ї до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг № 469 від 10.06.2019 року, видане Києво-Святошинським районним центом соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді вбачається, що жінка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась з проханням допомоги та відновлення справедливості, а також протистояти у фізичному, психологічному, економічному насильству з боку колишнього цивільного чоловіка, що вчиняється ним регулярно, впродовж 5 останніх років, у присутності неповнолітньої дитини. Наразі, зі слів жінки, її цивільний чоловік, застосувавши силу, позбавив її можливості проживати її у власній квартирі, відібрав автомобіль, пошкодив майно та від постійних погроз перейшов до застосування фізичної сили в присутності їх спільної дочки. Ці події погіршили фізичний стан жінки, її дитини, унеможливили користування житлом та речами, призвели до погіршення психологічного стану, зокрема страху за життя та здоров`я. Жінка зверталась до медиків та поліції.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не було надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно неї та дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 цього Закону).

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вказано, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до пункту 3 та 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняютьсяв сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За пунктом 9 частини 1 статті 1 цього ж Закону, оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

"Оцінка ризиків" та "наявність ризиків" - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Суди під час вирішення такої заяви мають вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

В поданій до суду заяві ОСОБА_2 посилалась на те, що її колишній співмешканець ОСОБА_3 вчиняє насильство відносно неї та їхньої спільної малолітньої дочки ОСОБА_4 , погрожує їй, псує її речі, чинить перешкоди щодо її проживання в квартирі, яка належить їй на праві власності.

17 червня 2019 року ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення) від 17.06.2019 року.

Посилання заявниціпро насильство з боку ОСОБА_3 , яке проявляється в постійних образах та погрозах, в ході судового розгляду справи будь-якими документами не підтверджені.

Також, заявницею не було надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_3 наносив їй тілесні ушкодження. Про наявність такого факту не зазначено в жодному із наданих заявником документах.

Факт звернення заявниці до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення свідчить про наявність тривалого конфлікту між нею та ОСОБА_3 , але не підтверджує, що останній вчинив щодо заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Будь-які висновки компетентних органів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 вчинив насильство відносно ОСОБА_2 чи малолітньої ОСОБА_4 в матеріалах цивільної справи справи відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, визначення місця проживання, порядку та способу спілкування з дитиною та її виховання, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України.

Разом з тим, в ході апеляційного перегляду справи сторони зазначили про те, що питання щодо проживання ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_2 та користування належним їй автомобілем марки «Ауді» д.н.з НОМЕР_1 між ними вирішено. ОСОБА_3 покинув квартиру заявниці та нечинить їй перешкод у проживанні, а право власності на автомобіль переоформлено заявницею на ім`я матері ОСОБА_3

Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Ураховуючи правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не мають правового значення мотиви, з яких вчиняється насильство, не є обов`язковою також наявність у діях кривдника ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

ОСОБА_3 не є кривдником щодо своєї малолітньої доньки, жодного насильства у будь-якій формі він не мав наміру вчиняти та не вчиняв, не створює будь-яких ризиків для шкоди її здоров`ю.

На думку колегії суддів, з урахуванням вищевикладених обставин, убачається позитивна тенденція вирішення конфліктної ситуації між заявницею та її колишнім співмешканцем, будь-які ризики на теперішній час відсутні, а тому видача відповідного припису може обмежити участь батька у вихованні доньки.

Доводи апеляційної скарги адвокат Діхтяренко О.М. в інтересах ОСОБА_2 обґрунтовує листом Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області від 04.07.2019 року та копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 375791 від 01.12.2018 року, копією витягу з ЄРДР від 21.06.2019 року, копією листа директора Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Мельниченко О.М. , копією листа Києво-Святошинської РДА від 27.06.2019 року, копією характеристики, наданої батьківським комітетом дитячого садочка НВК «Софія», заявою ОСОБА_12 від 15.07.2019 року, заявою ОСОБА_13 від 15.07.2019 року, заявою ОСОБА_14 від 14.07.2019 року, фотокопіями скриншотів листування ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , фотокартками та відеозаписами, витягом з ЄРДР від 22.07.2019 року, листом Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 19.08.2019 року.

В той же час, згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та здобуті поза межами судового розгляду. Будь-яких заяв про витребування доказів або про долучення до матеріалів справи вказаних доказів заявницею не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Оскільки ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї та доньки у розумінні Закону, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Діхтяренко Ольги Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль