Провадження № 2/263/391/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 09 жовтня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що йому на підставі договору дарування, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою від 03 червня 1992 року, належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. Указаний договір зареєстрований у Бюро технічної інвентаризації 22 червня 1992 року за № 36552. Правовстановлюючий документ на квартиру - договір дарування втрачений позивачем. Позивач звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори для отримання дублікату договору дарування, але йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що документи за вказаним договором зберігаються у Донецькому обласному нотаріальному архіві, який розташований у м. Донецьк. У зв'язку з чим, керуючись ст. ст. 321, 386, 392 ЦК України, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 17,9 кв. м, загальною площею 34,2 кв. м.

30 листопада 2018 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого він просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки такі не обґрунтовані та незаконні, посилаючись на наступне. Дарувальником квартири є його матір - ОСОБА_4, однак жодного документу, який би свідчив про цей факт позивачем не надано. ОСОБА_1 не надано жодних доказів про звернення до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про втрату договору, не надано жодних доказів звернення з оголошенням про втрату договору у друкованих засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження або місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцем знаходження нерухомого майна (квартири). Позивач посилається на той факт, що він звертався до Першої маріупольської державної нотаріальної контори, однак доказів на підтвердження такого не надає. Згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є єдиним власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. У позовній заяві не надано жодного аргументу щодо залучення відповідача - Маріупольську міську раду.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги він підтримав у повному обсязі.

У подальшому представник відповідача Маріупольської міської ради - Кравченко О.О. - у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовної заяви та просила розглянути справу за її відсутності.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 жовтня 2018 року указану позовну заяву залишено без руху (а. с. 12).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовчі судові засідання. Роз'яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 26).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 січня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про витребування документів задоволено, та витребувано з МКП «Маріупольське бюро інвентаризації» копію договору дарування квартири АДРЕСА_3, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори 03 червня 1992 року (а. с. 61).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року закрито підготовче судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребувані докази судом.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 01 серпня 2018 року № 132865566, ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2; підстава виникнення права власності: договір дарування від 03 червня 1992 року № 5/1804, Перша маріупольська державна нотаріальна контора (а. с. 6).

З відповіді від 30 серпня 2018 року № 2866 МКП «Маріупольське бюро інвентаризації» вбачається, що однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування р-р № 2/1804 від 03 червня 1992 року, зареєстровано у МКП «Маріупольське БТІ» 22 червня 1992 року р-р №26552 (а. с. 7).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 виготовлений на ОСОБА_1 29 серпня 2018 року, загальна площа 34,2 кв. м, житлова площа 17,9 кв. м (а. с. 8).

Відповідно до довідки від 16 серпня 2018 року № 9193/еу/101/07-18, виданої Центральним ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 звертався до Центрального ВП ГУПН в Донецькій області із заявою за фактом втрати технічного паспорту на квартиру на його ім'я (а. с. 10).

Із фотокопії паспорту на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що останній зареєстрований у АДРЕСА_6 (а. с. 19).

Листом Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 06 грудня 2018 року № 4778/02-17 ОСОБА_1 роз'яснено, що усі закінчені провадження справи та примірники документів Першої маріупольської державної нотаріальної контори за період з 1943 року по 2001 рік передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. На цей час нотаріальний архів знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна Україні (місто Донецьк), доступ до архіву відсутній. У зв'язку з цим ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати дублікат договору дарування квартири АДРЕСА_4, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою від 03 червня 1992 року, реєстр № 5/1804, замість втраченого (а. с. 40).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом по народження серії НОМЕР_3, актовий запис № 785 (а. с. 41).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Калінінград РФ, актовий запис № 3692 (а. с. 42).

Відповідно до фотокопії договору дарування від 03 червня 1992 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 33,4 кв. м, житловою площею 17,9 кв. м, договір зареєстрований у реєстрі за № 5/1804.

Так, ОСОБА_1 подано оголошення до газети «Приазовський робочій», з якої убачається, що на сторінці № 11 (випуск за 15 лютого 2019 року № 12 (20559) міститься оголошення у колонці «вважати недійсним» наступного змісту: «Технический паспорт на квартиру АДРЕСА_5, виданий на имя ОСОБА_7».

Мотиви суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено,що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності позивача на спірну квартиру підтверджується наданими нею доказами, приведеними вище, які відповідають вимогам ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом установлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги досліджені докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 ЦК України,ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 223, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 33,4 кв. м, житлова площа 17,9 кв. м.

Стягнути з Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов'язання Управління державної казначейської служби України у м. Маріуполі в Донецькій області повернути сплачений судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят два сорок) грн. 40 коп., внесений ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, згідно з квитанцією від 09 жовтня 2018 року № 0.0..1 на розрахунковий рахунок № 5052, отримувач Маріуп. УК/Центральний район/ 22030101, банк отримувача Казначейство України, код отримувача 37989721.

Роз'яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_5

Маріупольська міська рада, юридична адреса: проспект Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, , електронна адреса: ; www.marsovet.org.ua, засоби зв'язку: +38 ; +38 .

Суддя О.М.Музика