№ 479/40/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Штуфри А.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №479/40/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кривоозерська районна державна адміністрація Миколаївської області як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

у ч а с н и к и с п р а в и:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача адвокат ОСОБА_3, згідно ордеру серії МК №130412

відповідач ОСОБА_2,

представник органу опіки

та піклування ОСОБА_4, за довіреністю від 20 лютого 2019 року

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно позовних вимог ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком №38 по вул.Виноградній в с.Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області.

Ухвалою судді від 15 січня 2019 року до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Кривоозерську районну державну адміністрацію Миколаївської області як орган опіки та піклування

В підготовчому засіданні позивач, його представник позов підтримали.

Відповідач в суді позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, підтвердивши, що з 2015 року вона разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають та не користуються спірним приміщенням.

Представник органу опіки та піклування в суді не заперечувала проти задоволення позову.

За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому засіданні.

Вислухавши сторони, представника органу опіки та піклування, дослідивши надані письмові докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку №38, що знаходиться в с.Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області по вулиці Виноградна, що підтверджується даними договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_6, державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області 26 жовтня 2012 року (а.с.5-6) та витягу про держану реєстрацію прав №36316202, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації 19 листопада 2012 року (а.с.9).

Відповідно до положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

За положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно положень ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Згідно довідки №267, виданої виконкомом Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 13 лютого 2017 року (а.с.13) місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_3, але понад два роки за вказаною адресою не проживають. Факт непроживання відповідачки з неповнолітнім сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2у спірному житлі підтверджуються також даними акта №1109, складеного депутатом Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 10 грудня 2018 року (а.с.12).

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач довів.

Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню.

Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, врахувавши те, що дії відповідача стосовно визнання позову та підтвердження факту фактичного проживання в іншому житловому приміщенні більше одного року не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, що в силу положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Керуючись ч. 6 ст.259, ст.ст.265, 268, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кривоозерська районна державна адміністрація Миколаївської області як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщення - будинком №38 по вул.Виноградна в с.Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді в сумі 704,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1415/, E-mail: .

Повне судове рішення складене та підписане 04 квітня 2019 року.

Суддя : ( підпис )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кривоозерського

районного суду ОСОБА_7

Рішення набрало законної сили _________________

Оригінал рішення знаходиться в цивільній справі №479/40/19.

Керівник апарату суду ОСОБА_8