Справа № 310/2066/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Олійник Н.М.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила під час розгляду справи та остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3% річних з невиплаченої суми боргу в розмірі 113457 грн., інфляційні втрати в розмірі 642770 грн. та судові витрати в розмірі 8810 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.10.2014 року по справі №310/5140/14-ц з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1579800,57 грн., проценти в розмірі 443807,21 грн., а всього 2023607,78 грн., судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31.03.2015 року вказане вище рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області в частині стягнення процентів у сумі 443807,21 грн. скасовано, відмовлено в задоволенні позову в цій частині та виключено з резолютивної частини всього «2023607,78 грн.».

07.05.2015 року вона отримала виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було відкрито виконавче провадження №47474537 про примусове стягнення з божника суми 1579800,57 грн. та 3654 грн. судового збору.

Державним виконавцем згідно п.2 Постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику був встановлений строк до 19.05.2015 року для самостійного виконання виконавчого документу.

Проте, до теперішнього часу ОСОБА_3 не виконав рішення суду в повному обсязі, у звязку з чим вона звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник, повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не звились, причину неявки суду не повідомили.

В судових засіданнях представник позивача, не заперечуючи наявність у ОСОБА_3 грошового зобовязання перед ОСОБА_1, звертав увагу на порядок та періоди нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних з невиплаченої суми боргу. Зокрема вважав за необхідне брати до уваги час перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок ДВС, враховувати індекс інфляції за кожний місяць прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зауважував, що сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.10.2014 року, що набрало законної сили 31.03.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1579800,57 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). .

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Розмір 3% річних з невиплаченої суми боргу складає 113457 грн., інфляційних втрат - 642770 грн., що підтверджується розрахунком позивача, виконаним з урахуванням зауважень представника відповідача.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідач не надав суду доказів, які б спростували наведені позивачем обставини, та підтвердили б сплату заборгованості, то позивачем правомірно нараховано 642770 грн. інфляційних втрат, 113457 грн. 3 % річних з невиплаченої суми боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 8810 грн.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 3% річних з невиплаченої суми боргу в розмірі 113457 грн., інфляційні втрати в розмірі 642770 грн., а всього 756227 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 8810 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко