АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/572/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 307020000 Калієвський І. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2019 року ухваленого у складі судді Калієвського І.Д. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розподіл спадкового майна, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про розподіл спадкового майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011 та автомобільний причіп марки - ММЗ. Спадкоємцями після смерті батька є позивач та відповідач.

ОСОБА_5 в установленому законом порядку отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ-21011, та автомобільний причіп марки - ММЗ.

ОСОБА_6 на належну йому 1/2 частку зазначеного майна свідоцтво про право на спадщину не отримав, проте документи на спадкове майно (технічні паспорти на автомобіль та причіп) знаходяться у нього та він користується вказаним майном на свій розсуд. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється.

Позивач після уточнення позовних вимог остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь 1/2 вартості спадкового майна, що складає 12 102 гривні 50 копійок , витрати пов»язані із розглядом справи в сумі 7 000 гривень (4 000 гривень за надання правової допомоги та 3 000 гривень за проведення товарознавчої експертизи).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1/2 частину вартості спадкового майна в сумі 12102,50 грн. та 7000 грн. витрати пов?язаних з розглядом справи.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просить рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до нього відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на те, що спірне майно, яке належало покійному батькові було передане йому ще до дня його смерті. Після смерті батька відповідач продовжував користуватися автомобілем та причепом, а згодом продав автомобіль по технічному паспорту.

В зв»язку з продажем ним автомобіля вважає, що даний спір необхідно вирішити шляхом передачі позивачці причепу, адже вартість автомобіля і причепа майже однакова.

Крім того зазначає, що частка кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

26 березня 2019 року ОСОБА_5 направила відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що районний суд прийняв законне і обґрунтоване рішення. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній факти надумані та не відповідають дійсності.

Крім того, вважає, що ОСОБА_6 умисно сховав спірне майно, бажаючи позбавити позивачку законного права на спадщину.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Сторони в судове засідання не з»явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_5 направила на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі та без участі її представника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011 та автомобільний причіп марки - ММЗ. Спадкоємцями після смерті батька є сторони у справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в передбаченому законом порядку спадщину прийняти, про що подали до нотаріальної контори відповідні заяви. Даний факт сторони не заперечують.

Позивач в установленому законом порядку отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, а саме: на 1/2 частину легкового автомобіля та на 1/2 частину причепу. Відповідач на належну йому 1/2 частку зазначеного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не отримав.

03 квітня 2018 року ОСОБА_5 направила відповідачу рекомендованим листом пропозицію щодо варіантів поділу автомобіля та причепа. Не отримавши відповіді від відповідача та отримавши повідомлення відділення зв'язку про вручення листа відповідачеві позивач повторно, 10 квітня 2018 року направила лист з пропозицією поділити спадкове майно в добровільному порядку, однак відповіді відповідача не отримала.

Згідно висновків експерта №18 та №19 за результатами проведення автотоварознавчих експертиз від 08 грудня 2018 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобільного причепу марки - ММЗ, складає 11385 грн., а середня ринкова вартість легкового автомобіля марки ВАЗ-21011, складає 12820 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд виходив з того, що дії відповідача були направлені на умисне позбавлення права власності позивачки на її частину спадкового майна з метою самовільно ним розпорядитись, що в свою чергу дає підстави до стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості спірного спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленості. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном чи його поділу між співвласниками, такий поділ може провести суд.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того колегія суддів зазначає, що при вирішенні справи, крім вище зазначених норм, необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, а тому запропонований відповідачем варіант поділу майна, є неприпустимим, так як користуватися автомобільним причепом без автомобіля неможливо, а відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 лютого 2018 року (а.с. 13-14) позивачці належать по 1/2 частині автомобіля та причепа.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що оскільки спірний автомобіль ним проданий, із спадкового майна позивачці необхідно виділити причеп, який має таку ж вартість як автомобіль, є безпідставним, оскільки така позиція спростовується наявними в матеріалах справи свідоцтвами, відповідно до яких останній належать по 1/2 частині як в автомобіля так і в причепі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розподіл спадкового майна - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко