ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/1692/17

провадження № 22-ц/4809/560/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1,ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2017 року, суддя Шевченко І.М., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4 звернулись у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що згідно кредитного договору № МБИ-3/12-07 від 04.12.2007 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 440 000,00 грн. з остаточним строком повернення до 03.12.2022 року.

Позивачем в повному обсязі виконано свої договірні зобов'язання. В свою чергу, відповідач зобов'язався щомісячно, в термін, встановлений договором, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах та сплачувати відсотки за користування кредитними ресурсами згідно Графіку зниження розміру заборгованості.

У якості забезпечення повернення кредитних коштів виступила: порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П1 від 04 грудня 2007 року та порука ОСОБА_5 згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П2 від 04 грудня 2007 року.

Позивач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 допускав порушення договірних зобов'язань щодо вчасності та повноти повернення кредитних ресурсів і сплати відсотків , Банк в 2011 році звернувся у суд з вимогами про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2011 року по справі № 2-1064/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.05.2011 року, по справі № 22-1176, позов Банка було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в сумі 885 350,06 грн., а також судовий збір в розмірі по 566,60 грн. з кожного та за ІТЗ по 40,0 грн. з кожного. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Через невиконання вищевказаного рішення суду банк в 2014 року звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського райсуду міста Кіровограда від 25.06.2015 року по справі № 405/8435/14-ц, провадження № 2/405/1490/14, яке залишене без змін рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року провадження № 22-ц/781/2254/15, та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 року по справі № 6-35622св15 , Ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2016 року по справі № 6-1419ц16, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року в сумі 2 573 168,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок номер АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, загальною площею 157,5 кв. м, житловою площею 80,2 кв.м, гаражу, вбиральні, льоху, водопроводу, огорожі, замощення, зливної ями, зливної ями, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на будинок номер АДРЕСА_1 за АТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

На підставі вищевказаного судового рішення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є власником житлового будинку за номером АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що із врахуванням вартості вказаного будинку, взятого на баланс банком, заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року не погашається і станом на 20.02.2017 року становить - 2 882 543,16 грн., у тому числі: сума простроченої заборгованості по відсоткам - 255 719,04 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 31 416,00 грн. та пеня (за останній рік) за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії - 2 595 408,12 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року у розмірі 287 135,04 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по відсоткам 255 719,04 грн. та з суми простроченої заборгованості по щомісячної комісії 31 416 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року у розмірі 287 135,04 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по відсоткам 255 719,04 грн. та з суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 31 416 грн.

В ході розгляду справи позивач змінив розмір позовних вимог та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року у розмірі 574 270,08 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по відсоткам 255 719,04 грн. та з суми простроченої заборгованості по щомісячної комісії 31 416 грн. та пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 287 135,04 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року у розмірі 574 270,08 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по відсоткам 255 719,04 грн. та з суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 31 416 грн. та пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 287 135,04 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Про те , що зазначена справа розглядалась судом, йому стало відоме з інтернет джерел. Оскільки він не був повідомлений про розгляд справи, то відповідно був позбавлений можливості вчасно надати суду пояснення та заперечення щодо заявлених банком позовних вимог.

Зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2015 року по справі №405/8435/14-ц, провадження №2/405/1490/14 яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитними договором № МБИ-№/12-07 від 04.12.2007 року в сумі 2573168,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме:будинок номер АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на зазначений будинок за АТ «Банк» Фінанси та Кредит», за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Крім того рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.02. 2011 року у справі № 2-1064/11 за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості по даному кредиту , задоволено вимоги банку про стягнення повної суми основного боргу по кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

Незважаючи на зазначені обставини банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом .

Зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що Ленінським районним судом м. Кіровограда при розгляді позову Банку про стягнення звернення на предмет іпотеки , не вирішувалося питання про визначення розміру суми заборгованості по кредитному договору та її стягнення, оскільки відповідна вимога банком не заявлялася. Обраховуючи суму заборгованості для здійснення стягнення, суд не перевірив яку суму заборгованості списано за рахунок переєстрації прав власності на будинок АДРЕСА_1 та яким чином визначалася вартість даного будинку

Крім того , після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно до частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються. Зазначене викладене у Постанові Верховного суду від 28.03.2018 року №444/9519/12.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.03.2019 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що згідно з кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 440 000,0 (чотириста сорок тисяч) гривень (пункт 1.1.1 договору) з остаточним строком повернення до 03 грудня 2022 року (пункт 2.5 договору).

Відповідач зобов'язався щомісячно, в термін, встановлений договором, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах та сплачувати відсотки за користування кредитними ресурсами згідно Графіку зниження розміру заборгованості (пункти 2.6, 3.1, 3.4 договору).

У якості забезпечення повернення кредитних коштів виступила: порука відповідача ОСОБА_2 згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П1 від 04 грудня 2007 року та порука відповідача ОСОБА_5 згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П2 від 04 грудня 2007 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2011 року по справі № 2-1064/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.05.2011 року по справі № 22-1176, позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в сумі 885 350,06 грн., а також судовий збір в розмірі по 566,60 грн. з кожного та за ІТЗ по 40,0 грн. з кожного.

У мотивувальній частині судового рішення вказано про наявність заборгованості позичальника та поручителів перед банком у вищевказаному розмірі. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Рішенням Ленінського райсуду міста Кіровограда від 25.06.2015 року по справі № 405/8435/14-ц, провадження № 2/405/1490/14, яке залишене без змін рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року провадження № 22-ц/781/2254/15, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 року по справі № 6-35622св15, ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2016 року по справі № 6-1419ц16, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року в сумі 2 573 168,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок номер АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею 80,2 кв.м, гаражу, вбиральні, льоху, водопроводу, огорожі, замощення, зливної ями, зливної ями, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на будинок номер АДРЕСА_1 за АТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суд першої інстанції зазначив, що вирішивши спірні правовідносини в межах заявлених вимог і спірних періодів виплат, суд своїм рішенням Кредитний договір не розривав, а отже, договірні правовідносини між позивачем та відповідачами за Кредитним договором та Договорами поруки не припинились.

На підставі вказаного судового рішення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є власником житлового будинку за номером АДРЕСА_1.

Разом з цим, із врахуванням вартості вказаного будинку, взятого на баланс банком, заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12/07 від 04.12.2007 року не погашається та станом на 20.02.2017 року становить 2 882 543,16 грн., у тому числі: сума простроченої заборгованості по відсоткам - 255 719,04 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 31 416,00 грн. та пеня (за останній рік) за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії - 2 595 408,12 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 надано кредит в сумі 440 000,0 (чотириста сорок тисяч) гривень (пункт 1.1.1 договору) з остаточним строком повернення до 03 грудня 2022 року (пункт 2.5 договору).

Відповідач зобов'язався щомісячно, в термін, встановлений договором, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах та сплачувати відсотки за користування кредитними ресурсами згідно Графіку зниження розміру заборгованості (пункти 2.6, 3.1, 3.4 договору).

У якості забезпечення повернення кредитних коштів ОСОБА_2 є поручителем згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П1 від 04 грудня 2007 року , ОСОБА_5 є поручителем згідно договору поруки № МБИ-3/12-07-П2 від 04 грудня 2007 року.

У зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань , Банк звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2011 року по справі № 2-1064/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.05.2011 року по справі № 22-1176, позов банку задоволено та стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в сумі 885 350,06 грн., а також судовий збір в розмірі по 566,60 грн. з кожного та за ІТЗ по 40,0 грн. з кожного.

Рішенням Ленінського райсуду міста Кіровограда від 25.06.2015 року по справі № 405/8435/14-ц, провадження № 2/405/1490/14, яке набрало законної сили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року в сумі 2 573 168,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок номер АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на будинок номер АДРЕСА_1 за АТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (стаття 553 ЦК України), заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що крім поруки в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 04 грудня 2007 року між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір , предметом якого є будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору обміну від 22.10.2002 року.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено умови коли банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати процентів за весь час користування кредитом до настання строку , зазначеного в пункті 2.5 цього договору у т.ч. до настання строків , зазначених у Додаткових угодах цього Договору , що укладається між сторонами , а позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі проценти протягом одного дня з моменту одержання вимоги Банку.

У пункті 6.2 кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником зазначених у пункті 2.6 цього Договору зобов'язань, а також пункті 6.1 Договору зобов'язань із повернення кредиту та сплати процентів на вимогу Банку у встановлений зазначеним пунктом строк (зобов'язання дострокового повернення кредиту та сплати процентів на вимогу Банку у передбачених Договором випадках)Банк має право звернути стягнення на предмет застави .

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок стягнення заборгованості та переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок , умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначене підтверджується Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року справа №310/11534/13-ц , провадження №14-154 цс 18 та Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 року №444/9519/12.

З матеріалів справи також вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження розрахунку заборгованості наданих позивачем на підтвердження позовних вимог . Зокрема в матеріалах справи відсутня інформація відносно оцінки вартості будинку, який був поставлений на баланс банку відповідно до рішення суду і відповідно яка сума була списана з боргових зобов'язань по кредитному договору у зв'язку з даними діями.

Таким чином розрахунок заборгованості наданий позивачем, не підтверджений належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі, не сприяв всебічному розгляду справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Банк «фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір у розмірі 12 921 грн.

Текст постанови складено 01.04.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: