ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №583/1112/17

Номер провадження 22-ц/816/4611/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року в складі судді Ярошенко Т. О., постановленої у м. Охтирка, повний текст якої складений 28 серпня 2017 року, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 Собина ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку боргу в сумі 285612,08 грн.

Скарга мотивована тим, що в Охтирському МР ВДВС Головного територіального управління юстиції в Сумській області на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу за кредитним договором в сумі 285612,08 грн. На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця від 14 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52221306. Про наявність вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо після подання її представником запиту до Охтирського МР ВДВС та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 вересня 2016 року вона не отримувала. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що виконавчий лист був виданий 06 грудня 2011 року, строк пред`явлення його до виконання - до 01 грудня 2012 року. Вказаний виконавчий лист пред`являвся стягувачем до виконання неодноразово.

01 грудня 2014 року державний виконавець повернув вказаний виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». В матеріалах виконавчого провадження є супровідний лист від 05 грудня 2014 року за № 11939 про направлення виконавчого листа № 2-78/11 стягувачу. Відомості про повернення виконавчого листа № 2-78/11, припинення виконання або про його часткове виконання в матеріалах виконавчого провадження відсутні. При винесенні 14 вересня 2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не було взято до уваги тієї обставини, що стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання після закінчення встановленого законом однорічного строку щодо пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 Собина ОСОБА_5 .М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою скасувати постанову державного виконавця від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку боргу в сумі 285612,08 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував наданих доказів стосовно того, що не було підстав для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 в примусовому порядку боргу на користь банку в солідарному порядку, так як закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Отже, суд безпідставно дійшов висновку про те, що в оглянутому конверті з відтиском Укрпошти Охтирка 706 від 17 грудня 2015 року стягувач (банк) отримав постанову державного виконавця від 01 грудня 2014 року та виконавчий лист за № 2-78/11, оскільки вказаним конвертом не підтверджується факт надсилання виконавчих документів саме по виконавчому провадженню з виконання зазначеного виконавчого листа. Разом з тим, представник заявника вважає, що доказом відправлення стягувачу виконавчого листа за № 2-78/11 у 2014 році є книга реєстрації вихідної кореспонденції Охтирського МР ВДВС, відповідно до даних якої лист для відправлення виконавчого листа зареєстрований під № 11939. У той же час, у книзі реєстрації вихідної кореспонденції за 2015 рік відсутні відомості про направлення на адресу стягувача вказаного вище виконавчого листа.

Ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року вже була предметом апеляційного перегляду. Зокрема, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 Л. ОСОБА_7 ОСОБА_3 було відхилено, а оскаржену ухвалу місцевого суду від 28 серпня 2017 року було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року скасовано. При цьому, повертаючи дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не перевірив чи відбулося переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, якщо строк переривався, то коли саме, чи сплинув строк пред`явлення до виконання виконавчого листа на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Отже, справа по новому переглядається апеляційною інстанцією.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_6 Л ОСОБА_8 . Собини ОСОБА_9 М ОСОБА_10 про задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець 01 грудня 2014 року винесла постанову про повернення стягувачу, тобто ПАТ КБ «Надра», виконавчого листа за № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року, зареєструвала лист в канцелярії для відправлення стягувачу за вихідним номером 11939, але вказаний лист разом з оригіналом виконавчого листа та з постановою про повернення виконавчого листа був відправлений лише через рік, тобто в 2015 році. Тому, як вважав суд, строки пред`явлення виконавчого листа до виконання переривалися пред`явленням виконавчого документа до виконання, а, отже, на думку суду, стягувач ПАТ КБ «Надра» не пропустив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-78/11, тому оскаржувана постанова державного виконавця від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження винесена в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, суд вважав, що права боржника в даному випадку не були порушені.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Охтирському міськрайонному відділі ДВС Головного ТУЮ у Сумській області знаходився виконавчий лист № 2 78/11 від 06 грудня 2011 року, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ТОВ «АРВ» на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 05/2008/435050/372 в сумі 285612,08 грн, боржник: ОСОБА_1

Вказана обставина підтверджується заявою ПАТ КБ «Надра» про примусове виконання рішення суду від 12 січня 2016 року, постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14 вересня 2016 року, запитами державного виконавця (а.с. 14 - 20).

Вказаний виконавчий лист неодноразово повертався стягувачу без виконання.

З інформації Охтирського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ у Сумській області від 18 жовтня 2019 року за № 27947 вбачається, що у відділі ДВС на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження АСВП 43361565 з виконання виконавчого листа за № 2-78/11, виданого 06 грудня 2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 285612,08 грн, а також виконавче провадження АСВП 43361453 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Охтирського міськрайонного суду Сумської області судових витрат в сумі 364 грн. Разом з тим, постановою державного виконавця від 01 грудня 2014 року виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та було надано строк для повторного звернення з виконавчим документом до 01 грудня 2015 року. Виконавчі провадження були завершені та передані до архіву, а 26 лютого 2018 року їх знищено. Вказане також підтверджується Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26 лютого 2018 року та довідками спеціального підрозділу.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник зазначив про те, що при винесені постанови від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не взяв до уваги тієї обставини, що виконавчий документ був поданий стягувачем з пропуском однорічного строку пред`явлення його до виконання, тому, на думку представника боржника, у державного виконавця були підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Заперечуючи проти доводів скарги, стягувач ПАТ КБ «Надра» зауважив, що 21 грудня 2015 року на адресу банку надійшов рекомендований лист з виконавчим листом за № 2078/11 від 06 грудня 2011 року, боржником у якому значиться ОСОБА_1 , та постановою державного виконавця від 01 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, як вважав банк, звернувшись 22 січня 2016 року до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року, він не пропустив річний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 45).

При цьому, ПАТ КБ «Надра» надало витяг із книги реєстрації вхідної кореспонденції, з якого вбачається, що 21 грудня 2015 року було зареєстровано поштове відправлення від ВДВС Охтирського МРУЮ від 05 грудня 2014 року за № 2-78/11 (а.с. 47).

У той же час, згідно даних листа Охтирського МРВДВС від 28 серпня 2017 року за № 27104/13.10/39 встановлено, що під час перевірки журналу обліку вихідної кореспонденції відділу ДВС за 2015 рік за період з 17 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року ніякої кореспонденції до ПАТ КБ «Надра» не надсилалось. Однак, з наданої Охтирським МРВДВС копії журналу обліку вихідної кореспонденції за 2014 рік вбачається, що 05 грудня 2014 року за вихідним номером 11939 був зареєстрований для відсилки виконавчий лист 2-78/11 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 285612,08 грн (а.с. 80).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Підставою для повернення виконавчого документа згідно з п. 2 ч.ч. 1, 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XI йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа у зв`язку з неможливістю реального виконання судового рішення не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

При розгляді заявленого питання суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що 01 грудня 2014 року виконавчий лист був повернутий постановою державного виконавця з підстав неможливості реального виконання судового рішення, зокрема, відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Отже, саме з 01 грудня 2014 року річний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочав свій перебіг заново.

Таким чином, звернувшись 12 січня 2016 року із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач в силу вимог ст.ст. 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV пропустив строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, який сплив 01 грудня 2015 року (01 грудня 2014 року + 1 рік).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що стягувач не пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа від 01 грудня 2014 року отримав лише 21 грудня 2015 року не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Зокрема, посилання стягувача на те, що лише 21 грудня 2015 року до банку надійшов виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 , повернутий державним виконавцем відповідно до постанови від 01 грудня 2014 року не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, так як ні реєстрація у відповідній книзі банку щодо реєстрації вхідної кореспонденції від 21 грудня 2015 року (а.с. 47), ні реєстрація банку на припровідному листі ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції від 05 грудня 2014 року щодо надходження документів від виконавчої служби 21 грудня 2015 року за № 7120 (а.с. 30) не свідчать про те, що 21 грудня 2015 року до банку надійшов саме виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 разом з постановою про його повернення.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановленому процесуальним законом порядку стягувачем не заявлялося та судом не вирішувалося.

Вищезазначений висновок щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та початку його перебігу після повернення стягувачу виконавчого документа у зв`язку з неможливістю виконання узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі за № 727/1256/16-ц від 26 червня 2018 року.

Також, скасувавши ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року та повернувши дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року вказав, що для правильного вирішення справи апеляційний суд має перевірити, чи сплинув строк пред`явлення до виконання виконавчого документа на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Перевіряючи вищезазначене, колегія суддів виходить з наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 № 3-рп/2001.

Оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення із заявниці боргу відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2011 року закінчився на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, тобто станом на 05 жовтня 2016 року, тому на спірні правовідносини положення вказаного закону не поширюються.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи скарги представника боржника про те, що стягувач пропустив однорічний строк пред`явлення виконавчого листа № 2-78/11 від 06 грудня 2011 року до виконання, тому постанова державного виконавця від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа за № 2- 78/11 від 06 грудня 2011 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 05/2008/435050/372 в сумі 285612,08 грн не відповідає вимогам закону, отже, є підстави для задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, на думку колегії суддів, оскаржене судове рішення як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2017 року в даній справі скасувати.

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 .

Скасувати постанову державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 14 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 78/11, виданого 06 грудня 2011 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 05/2008/435050/372 в сумі 285612,08 грн.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов