Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа №521/17605/16-ц

провадження №61-31429св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця постійного проживання малолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 07 червня 2017 року у складі судді Михайлюка О. А., та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Калараша А. А.,

учасники справи:

позивач - відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представник - ОСОБА_3,

відповідач - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представник - ОСОБА_4,

третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, у якому просив визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком.

2. Позовна заява мотивована тим, що з червня 2007 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина ОСОБА_5. Після народження дитини сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

3. У січні 2015 року сторони припинили подружні стосунки, після чого дитина залишилась проживати разом з батьком, а відповідач почала мешкати за іншою адресою окремо від них.

4. Між батьками добровільно не досягнуто згоди щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

5. У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просила встановити місце постійного проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю.

6. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після прининення подружніх відносин з ОСОБА_1, останній не дав їй можливості забрати їх спільну малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на теперішній час чинить перешкоди у побаченнях з дитиною.

7. Згода щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, між батьками не досягнута.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня

2017 року в задоволенні заявлених позовів відмовлено.

9. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надав суду реальних доказів на підтвердження наявності виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини спільно з будь-ким з батьків, наполягаючи при цьому на вирішенні батьками всіх питань стосовно виховання дитини мирним шляхом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

11. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про задоволення вимог. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю

ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

12. Постанова апеляційного суду мотивована відсутністю перешкод у передачі дитини будь-кому з батьків, оскільки обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків. Апеляційний суд заслухав думку самої дитини, врахував вік дитини, стать та потребу саме у материнській турботі, з наданням першочергової важливості основним та найвищим інтересам дитини, прийшов до переконання у визначеності місця проживання дівчинки разом з матір`ю ОСОБА_2

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Касаційна скарга мотивована тим, що суд не прийняв до уваги докази, які характеризують ставлення кожного з батьків до виконання батьківських обов'язків, а також особисту думку дитини, яка виявила бажання проживати разом із батько.

15. Апеляційний суд не врахував, що зміна звичного для дитини помешкання, обстановки, сталого розпорядку дня може призвести до хронічної психотравмуючої ситуації, як джерела постійного психічного навантаження.

Доводи інших учасників справи

16. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17. З червня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина ОСОБА_5.

18. Після народження дитини сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

19. У січні 2015 року сторони припинили подружні відносини.

20. Дитина залишилась проживати разом з батьком в квартирі АДРЕСА_1.

21. ОСОБА_2 проживає окремо в квартирі АДРЕСА_3, що знаходиться на відстані 150 метрів від помешкання ОСОБА_1

22. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 квітня 2017 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини за місцем проживання батька ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

23. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

24. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

26. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

27. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

28. У справі, яка переглядається, предметом позову є визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29. За положеннями частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

30. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

31. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

32. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

33. Відповідно до частини п'ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

34. Суди встановили, що у обох із батьків, які проживають окремо, але в одному районі міста недалеко один від одного, створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і кожен з батьків дбайливо ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Також встановлено прихильність дитини та її любов до обох батьків, які працюють, мають самостійний дохід. Батьками створені всі необхідні умови для проживання дитини.

35. Водночас, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 квітня 2017 року про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, мотивуючи тим, що основна та вирішальна інформація у висновку наведена зі слів батька дитини, органом опіки та піклування не надано обґрунтування житлово-побутових умов за місцем проживання матері дитини.

36. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

37. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

38. Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов'язаних із обов'язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім'ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

39. Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, № 10383/09, § 79, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

40. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

41. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

42. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

43. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

44. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

45. З обставин справи, встановлених судами, вбачається, що малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з народження проживає у належній її батьку квартирі, де в неї було стабільне середовище. Мати дитини проживає окремо з січня 2015 року.

46. Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не дав їй можливості забрати дитину та на теперішній час чинить перешкоди у побаченнях з дитиною жодними доказами не підтверджено.

47. Також матеріали справи не містять відомостей про те, що з січня

2015 року - моменту припинення між сторонами подружніх відносин, і до січня 2017 року - пред'явлення ОСОБА_2 зустрічного позову у межах цієї справи, остання вчиняла будь-які дії, спрямовані на відібрання дитини у батька.

48. Отже дитина протягом двох років поспіль проживала з батьком у віці 7-9 років. Разом із ними в квартирі проживала бабуся дитини - мати

ОСОБА_1, що могло бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини.

49. Проте, той факт, що бабуся є важливою частиною сімейного життя дитини не вивчався судом, і чи не призведе до порушення інтересів дитини розлука її з бабусею.

50. Сам лише факт оренди житлового приміщення поряд з місцем проживання дитини не може у повній мірі свідчити про вчинення матір'ю дій на відібрання дитини.

51. Суд апеляційної інстанції з'ясував думку дитини.

52. Малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суду пояснила, що любить обох батьків. Проживає разом з батьком, мати проживає недалеко з ОСОБА_6 (чоловік матері дитини ОСОБА_6), до якого вона відноситься нормально. Вона хоче проживати з батьком, оскільки звикла до квартири і району проживання, але не проти проживати з матір'ю, якщо вона повернеться жити до них. З матір'ю вона спілкується у присутності батька або бабусі.

53. Таким чином, дитина беззаперечно висловилась, що за наявних умов вона бажає проживати з батьком, а з матір'ю бажає проживати лише за умови повернення матері в їх сім'ю.

54. З наведеного слідує, що батько дитини відіграє значну роль у житті дитини, забезпечує збереження зв'язку дитини з матір'ю, умови проживання, створені батьком, сприяють найкращим інтересам дитини та забезпечують її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

55. Проте, апеляційний суд не навів достатніх аргументів, чому саме не погодився з думкою дитини та висновком органу опіки та піклування.

56. ОСОБА_2 наведені обставини не спростувала.

57. З урахуванням конкретних обставин справи, у тому числі думки дитини, висновок апеляційного суду про те, що дочка має проживати з матір'ю є не достатньо аргументований. Апеляційний суд ухвалив рішення при неповному встановленні фактичних обставин справи, які безпосередньо стосуються інтересів дитини та мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

59. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

60. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

61. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2018 року скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська