ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/16596/18

Номер провадження 22-ц/816/4337/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника С.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року (суддя Хитров Б.В., дата складення повного тексту рішення 14 травня 2019 року) в цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

07 листопада 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення у солідарному порядку 637366,69 грн боргу по кредиту та 480494,39 грн боргу по процентам за користування кредитом, а всього позивач просив стягнути 1117861,08 грн заборгованості за кредитним договором № 013/061/7449 від 16 березня 2007 року.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на підставі укладеного з ОСОБА_2 кредитного договору позичальник отримав 110000 доларів США зі сплатою 13,75% річних, а ОСОБА_1 на підставі договору поруки № 7449-П від 16 березня 2007 року є поручителем за зобов`язаннями позичальника у повному обсязі. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 03 вересня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 1117861,08 грн, яку банк просив стягнути з солідарних боржників.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2019 року стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 5200 грн понесених витрат на професійну правову допомогу.

Позивач з рішенням суду від 13 травня 2019 року не погодився, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що невиконане рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру ОСОБА_1 у рахунок погашення кредитної заборгованості на загальну суму 764987,21 грн поряд із заявленими вимогами про стягнення кредитної заборгованості у даній справі не свідчить про подвійне стягнення одного і того ж самого боргу, оскільки кредитор має право вибору способу судового захисту своїх інтересів як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, так і шляхом стягнення боргу. Оскільки кредитна заборгованість не погашена, тому, на думку позивача, суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати судове рішення і ухвалити нове про задоволення позову. Представник ОСОБА_1 - адвокат Стадник С.В. просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Стадника С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник - АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 013/061/7449, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 110000 доларів США строком до 16 березня 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити 13,75 % за користування кредитними коштами, комісію згідно умов договору та тарифів банку, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (т. 1 а.с. 8-11).

Додатковою угодою № 013/061/7449/1 від 17 травня 2010 року до вказаного кредитного договору сторони обумовили збільшення строку повернення кредиту до 16 березня 2027 року, зафіксували розмір кредитної заборгованості на день укладення додаткової угоди, зменшили розмір процентів по кредиту до сплати у період з 15 червня 2010 року по 14 червня 2011 року, виклали графік погашення кредиту та інших платежів за договором у новій редакції (т. 1 а.с. 12-14).

Додатковою угодою № 013/061/7449/3 від 11 листопада 2011 року сторони кредитного договору змінили валюту виконання зобов`язань з доларів США на гривні, у зв`язку з чим змінили проценту ставку на 14,50% річних, які позичальник зобов`язався сплачувати щомісячними ануїтетними платежами згідно з новим графіку погашення кредиту та інших платежів. Строк користування та погашення кредиту встановлено до 11 травня 2027 року (т. 1 а.с. 15-16).

Крім того, 16 березня 2007 року у забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_1 було укладеного договір поруки № 7449-П, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 у повному обсязі (т. 1 а.с. 18).

Додатковою угодою від 11 листопада 2011 року до договору поруки № 7449-П від 16 березня 2007 року банк і поручитель узгодили зміну умов договору поруки у зв`язку зі зміною валюти зобов`язання за основним кредитним (т. 1 а.с. 19-21).

20 березня 2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань було укладеного договір іпотеки, умови якого договором від 11 листопада 2011 року було змінено та передано банку у заставу належну іпотекодавцю квартиру АДРЕСА_1 , заставною вартістю 580720 грн.

30 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» склало вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, які були надіслані позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 поштою 03 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 24-25).

Зокрема, ОСОБА_2 банк запропонував протягом 60 календарних днів з дня отримання вимоги повернути 637366,69 грн боргу по кредиту та 474670,78 грн боргу по процентам за користування кредитом, яка утворилась станом на 27 серпня 2018 року, а також пеню, розмір якої позичальнику буде повідомлено у день погашення заборгованості в установі банку (т. 1 а.с. 22). ОСОБА_1 банк також запропонував повернути вказану вище суму заборгованості і пеню протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги (т. 1 а.с. 23).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вперше вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 013/061/7449 від 16 березня 2007 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явило позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 18 листопада 2013 року. Банк вимагав у позичальника та поручителя повернути 637366,69 грн заборгованості по кредиту, 41446,84 грн боргу по процентам за користування кредитом та 26232,19 грн пені, а всього борг у сумі 705045,72 грн (т. 1 а.с. 107-110).

17 березня 2014 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» вже зверталось з позовом до поручителя ОСОБА_1 про стягнення з неї 764987,21 грн кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 13 березня 2014 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2014 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2014 року та залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 013/061/7449 в сумі 764987,21 грн, яка складається з 637366,69 грн основного боргу, 66764,98 грн боргу по відсоткам та 60855,54 грн пені. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчій ніж 580720 грн від рівня звичайних цін на цей вид майна, встановленої на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій (т. 1 а.с. 87-95).

Судом першої інстанції у даній справі також встановлено, що у 2015 році за заявою позивача було відкрито виконавче провадження № 48131049 з примусового виконання вказаного судового рішення. Квартира, на яку було звернуто стягнення, не реалізована, в ній мешкають члени сім`ї поручителя ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 122-156).

Доказів повного або часткового погашення кредитної заборгованості відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріли даної справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 13 березня 2014 року банк вже звертався з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому з вказаної дати право АТ «Райффайзен Банк Аваль» нараховувати проценти по договору припинилось. На думку суду, оскільки борг по кредиту у сумі 637366,69 грн, який було стягнуто шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, є повною сумою боргу по тілу кредиту, а у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України банк вимог не пред`являв, тому позовна вимога в частині стягнення такої ж суми боргу по тілу кредиту у даному спорі є необґрунтованою. В частині стягнення боргу по процентам за користування кредитом суд вважав позов також необґрунтованим, оскільки банк просив стягнути 480494,39 грн боргу, який був нарахований як до ухвалення судового рішення від 27 червня 2014 року, так і після припинення права банку нараховувати проценти.

Проте повністю з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Як вже зазначалось, кредитна заборгованість повністю або частково відповідачами у справі не погашена. Іпотечна квартира у рахунок погашення боргу по основному кредитному зобов`язанню не реалізована.

З урахуванням викладеного вище, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 637366,69 грн заборгованості по кредиту та 41446,84 грн боргу по процентам за користування кредитом, яка виникла на момент пред`явлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18 листопада 2013 року досудової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тобто на день зміни строку виконання основного зобов`язання, не відповідають встановленим у справі обставинам, судом не правильно застосовані норми матеріального права при вирішенні цих вимог, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З рішенням суду про відмову у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом на суму 439047,55 грн колегія суддів погоджується, а тому в цій частині судове рішення слід залишити без змін.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позов задовольняється на 60% від суми заявлених вимог (ціна позову - 1117861,08 грн, з яких вимоги задовольняються на 678813,53 грн), тому позивачу за рахунок відповідачів у дольовому порядку підлягає компенсації по 5030,37 грн (60% від 16767,92 грн сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) за розгляд справи в суді першої інстанції та по 7545,56 грн (60% від 25151,88 грн сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги) за апеляційний розгляд справи.

Як зазначалось вище, додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2019 року стягнуто з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 5200 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до абз. 6 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2019 року слід змінити та зменшити на 60% (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) стягнуту з позивача на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу з 5200 грн до 2080 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у солідарному порядку заборгованості по кредитному договору № 013/061/7449 від 16 березня 2007 року у сумі 678813 грн 53 коп., яка складається з: 637366 грн 69 коп. заборгованості по кредиту та 41446 грн 84 коп. боргу по процентам за користування кредитом та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 013/061/7449 від 16 березня 2007 року у сумі 678813 (шістсот сімдесят вісім тисяч вісімсот тринадцять) грн 53 коп., яка складається з: 637366 (шістсот тридцять сім тисяч триста шістдесят шість) грн 69 коп. заборгованості по кредиту та 41446 (сорок одна тисяча чотириста сорок шість) грн 84 коп. боргу по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 5030 (п`ять тисяч тридцять) грн 37 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та по 7545 (сім тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 56 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2019 року змінити, зменшивши стягнуту з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу з 5200 (п`ять тисяч двісті) грн до 2080 (дві тисячі вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення повного тексту рішення - 05 листопада 2019 року.

Головуючий - І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю.Кононенко

С.С.Ткачук