ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9287/19 Справа № 212/6302/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року, яке постановлено суддею ОСОБА_3 М.Д. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 02 вересня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 16 червня 2011 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач постійний відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, важкість та біль у грудній клітці, виражену загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, підвищення артеріального тиску. ОСОБА_4 в області серця, перебої в роботі серця, відсутність апетиту, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, в ліктьових суглобах. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 104 325 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 104 325 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у зв`язку із професійним захворюванням, крім того позивач відчуває моральні страждання у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, важкість та біль у грудній клітці, виражену загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, підвищення артеріального тиску, біль в області серця, перебої в роботі серця, відсутність апетиту. Все це постійно негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, оскільки в п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17 травня 2011 рокувідсутня будь-яка інформація щодо конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці , гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти.

Крім того, суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Апелянт вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та ПрАТ «Суха Балка» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01 лютого 1991 року по 13 липня 2010 року працював на посаді дільничного геолога шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» ( а.с. 12).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17 травня 2011 року, професійне захворювання у позивача виникло зокрема, у період роботи на посаді дільничного геолога шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка", правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», де він виконував роботи в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК, з причин неефективності провітрювання гірничих виробок та застосування засобів знесилення повітря, що мали низьку ефективність (а.с. 12).

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є робота, зокрема, на підприємстві відповідача в умовах запиленості повітря робочої зони, рівні яких перевищували нормативи, запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного діоксину кремнію кристалічного від 10 до 70%: 4,2 -19,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 протягом 47,7-88,9% (а.с. 12)

Відповідно до п. 19 Акту, посадовими особами, які порушили законодавство про охорону праці є адміністрація зокрема, шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка» та особисто ОСОБА_1 на керівних посадах, порушення вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України (а.с. 13).

Висновком МСЕК від 16 червня 2011 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково (а.с.8-9).

Суд, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу, моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, оскільки, згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17 травня 2011 року, ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів на ПрАТ «Суха Балка» впродовж 19 років 4 місяців. Відповідно до п. 19 Акту, встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, зокрема, адміністрація шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача в період з 1991 року по 2010 рік, висновком МСЕК від 16 червня 2011 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Суха Балка» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка» щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, важкість та біль у грудній клітці, виражену загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, підвищення артеріального тиску, біль в області серця, перебої в роботі серця, відсутність апетиту, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, в ліктьових суглобах, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, період роботи на підприємстві відповідача на протязі 19 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційних скарг представника позивача та відповідача про те, що судом розмір моральної шкоди визначено без урахування засад розумності, виваженості та справедливості, залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 40 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді