Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2364/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/2364/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки автомобіля

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Коренюк В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 її користь компенсацію вартості 22/100 частини автомобіля та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних зазначала, що вона з 31 березня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17 жовтня 2007 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області було розірвано. Під час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі - продажу від 04.10.2005 року ними придбано автомобіль марки "HONDA" FR-V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Оскільки вони не могли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля, тому вона звернулась до суду з позовом і рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року за нею визнано право власності на 22/100 частини автомобіля. Проте, протягом всього часу, з моменту набрання рішенням суду законної сили, вказаний автомобіль перебуває виключно у користуванні її колишнього чоловіка. Станом на дату звернення до суду ринкова вартість автомобіля "HONDA" FR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 узгоджена між ними та не заперечувалась, становила 266450,40 грн. Вважає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, перебуває лише в користуванні відповідача, його спільне використання неможливе, то є всі підстави для присудження їй грошової компенсації вартості частки автомобіля.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 22/100 частини автомобіля марки "HONDA" FR-V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі - 42872 грн. 60 коп., 3432 грн. 00 коп. витрат за оплату вартості експертизи; 640 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 на навела доказів того, що стороною відповідача порушуються або ж не визнаються її права на 22/100 спірного автомобіля. Вказує, що судом не враховано те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності допускається лише за згодою другого із подружжя та за умови внесення грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України та за умови звернення подружжя (одного з них ) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Проте, позивач не посилалась на вказану норму, як на підставу для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. ОСОБА_2 пояснив, що він не має коштів на сплату позивачу вартості частини автомобіля та зазначив, що вона може один тиждень кожного місця користуватись спірним автомобілем.

Представник позивачки ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечив, пояснив, що сторони не дійшли згоди щодо мирного врегулювання спору, наголосив, що позивач позбавлена в інший спосіб, ніж заявлено позов, захистити свої права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача вартість частки автомобіля, суд першої інстанції, посилаючись принципи законності, об'єктивності та справедливості, дійшов висновку про те, що автомобіль є неподільною річчю, позивач заявляв вимоги саме про стягнення грошової компенсації, а права власника на автомобіль фактично здійснюються лише відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи сторони з 31 березня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням суду Житомирської області від 17 жовтня 2007 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6-7).

Під час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі - продажу від 04.10.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано автомобіль марки "HONDA" FR-V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 22/100 частини автомобіля (а.с.6-7).

Проте, протягом усього часу з моменту набрання рішенням суду законної сили, зазначений автомобіль перебуває виключно у володінні та користуванні відповідача, що не заперечується останнім. Сторонами не досягнуто згоди щодо користування спірним майном на умовах права спільної часткової власності.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно висновку, який долучений до матеріалів справи відповідачем, про вартість майна від 15.06.2016 року, тобто станом на момент прийняття рішення в справі про поділ спільного сумісного майна подружжя, вартість спірного автомобіля становила 137940,00 грн. (а.с.29-42).

За клопотанням представника позивача у справі призначено та проведено автотоварознавчу експертизу № 1618/17-25 від 21.08.2018 року, за висновками якої встановлено, що ринкова вартість легкового автомобіля марки "HONDA" FR-V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 16.08.2018 року становила 194875,47 грн.(а.с.72-76).

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про можливість захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача на її користь 22/100 вартості спірного майна та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Так, ч.1 та ч.2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст. 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

ОСОБА_1 просила суд задовольнити її вимоги саме на підставі ст. 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя, а відтак припинення її права власності на спірне майно.

Позивач, пред'явивши вказані позовні вимоги, фактично погодилась на присудження судом сплати на її користь грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної часткової власності на майно, проте відповідач ОСОБА_2 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не вніс.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 22/100 частин спірного автомобіля.

При цьому, визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції обгрунтовано врахував висновки останньої експертизи від 21.08.2018 №1618/17-25, оскільки при недосягненні згоди сторін, вартість майна визначається, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи про поділ майна ( п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про відсутність підстав для стягнення компенсації, оскільки сторонами не було надано згоди на її отримання, а також не внесено на депозитний рахунок суду відповідних коштів, не є підставою для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1, як колишня дружина, яка бажає стягнути на свою користь грошову компенсацію частини вартості спільного сумісного майна, виявила свою згоду на присудження їй такої компенсації.

Помилковими є твердження в апеляційній скарзі про те, що для вирішення спірних правовідносин позивач повинна була обґрунтувати свій позов посиланням на ст.365 ЦК України у поєднанні з частинами 4 та 5 ст. 71 СК України, оскільки положення вказаної норми ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою того співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1-4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У справі, що розглядається, позивач, як співвласник майна, звернулась до суду із вимогами про отримання на свою користь компенсації вартості своєї частки у спільному майні, у зв'язку з неможливістю виділення її в натурі, що відрізняється від диспозиції ст. 365 ЦК України, на яку посилається відповідач. Вимога про такий поділ майна не охоплюється диспозицією цієї норми.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин учасників справи, встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.04.2019.

Головуючий Судді