КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 367/5415/19
Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2019 року,

встановив:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила суд встановити факт її проживання з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2006 року до моменту реєстрації шлюбу 25 грудня 2007 року, а також розділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 3/5 частин нерухомого та рухомого майна.

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а також заборонити відповідачу або будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії спрямовані на створення перешкод в користуванні майном.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2019 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на жилий будинок та об`єкти нерухомості (господарські блоки, вбиральня, навіс, огорожа, вимощення, свердловина, яма вигрібна) за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . До вирішення спору по суті заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування вимог про забезпечення позову позивач зазначала, що вона разом з дітьми постійно проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Вказувала, що відповідачем та його довіреними особами вчиняються дії, спрямовані на перешкоджання їй користуватись спірним майном, що в подальшому може призвести до їх виселення та відчуження майна. Враховуючи наведене просила суд накласти арешт на вказані будинок та квартиру, заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо них, а також заборонити відповідачу чи будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії для створення перешкод у користуванні їй спірним майном.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2019 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на жилий будинок та об`єкти нерухомості (господарські блоки, вбиральня, навіс, огорожа, вимощення, свердловина, яма вигрібна) за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . До вирішення спору по суті заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна. У задоволенні вимог щодо зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном відмовлено.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги щодо накладення арешту та заборони вчиняти дії щодо спірного майна є співмірними заявленим вимогам. Однак з таким висновком суду колегія суддів у повному обсязі погодитись не може з наступних підстав.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те. що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження дійсних намірів відповідача відчужити спірне майно або виселити позивача із будинку, а тому підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, відсутні.

Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду в частині накладення арешту на спірне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, зокрема, жилого будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а також квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане свідчить про те, що майно, на яке було накладено арешт судом першої інстанції, є предметом спору, а тому забезпечення позову у вказаний спосіб є співмірним заявленим вимогам, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на будинок, земельну ділянку та квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 який може їх відчужити без відома та дозволу інших осіб, що призведе до утруднення виконання можливого рішення суду про поділ майна подружжя.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, судом першої інстанції не було враховано інтереси відповідача, який є його власником та, відповідно, має право володіння та користування ним.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить суд визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та розділити його шляхом визнання за нею право власності на 3/5 його частини, а за відповідачем - на 2/5. Вирішивши питання про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо спірного майна судом фактично було обмежено відповідача у можливості здійснення його права власності на нерухоме майно, тоді як предметом спору в даному випадку є його поділ. Крім того, зазначення судом в ухвалі про заборону вчиняти дії щодо спірного майна невизначеному колу осіб може призвести і до порушення права користування майном самої ОСОБА_1

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було постановлено ухвалу про забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії із порушенням норм процесуального права за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції в цій частині скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2019 року в частині задоволення вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії - скасувати.

У задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії - відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді