ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2224/18 Номер провадження 22-ц/814/294/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

секретар: Радько О.М.,

за участю представника позивача - Тюро І.Ю.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2018 року

по справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за газопостачання.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубни-газ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за газо-постачання.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що відповідач є споживачем природного газу ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» з особовим рахунком абонента НОМЕР_1, однак належним чином не виконує покладені на неї обов'язки, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 26704 грн. 29 коп., яку позивач просив стягнути на його користь, а також вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 січня 2019 року про виправлення описок, - позов ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» заборгованість за спожитий газ в сумі 15 485 грн. 85 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» 1 221 грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм проце-суального права, неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, - позивач просив оскаржуване ним судове рішення в частині відмовлених позовних вимог - скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказував, що судом безпідставно зазначено про обов'язок позивача перевіряти показники лічильника, в той час, як такезобов'язання виникло лише з 27листопада 2018 року з моменту набрання чинності Кодексу ГРМ.

На апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз», свій відзив подала ОСОБА_4, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні. Вказувала, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуаль-ного права з урахуванням усіх обставин по справі.

Вважає, що апелянт вводить суд в оману своїм твердженням, що обов'язок Оператора ГРМ раз в шість місяців перевіряти показники лічильника виник лише з набранням чинності Кодексу ГРМ - 27 листопада 2018 року, оскількиданий Кодекс затверджений Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, де зазначено, що Оператор ГРМ зобов'язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника (абз. 6 п.4 гл. 4 Розділ ІХ).

Обчислення заборгованості має відбуватися виходячи з бази фактичних показників лічильника, які зобов'язаний перевіряти контролер. В даному випадку база для нарахування заборгованості відсутня, адже як видно з повної копії контрольної карти, з часу набрання законної сили Кодексом, позивач жодного разу з грудня 2014 року по червень 2018 року не здійснював контрольне зняття показників лічильника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 є споживачем природного газу, який постачається позивачем.

За період з грудня 2014 року по червень 2018 року відповідачем спожито 11 079 м3 газу (зафіксовані показники за грудень 2014 року 12 457 м3, червень 2018 року 23 536 м3).

За цей період відповідач частково оплатила вартість спожитого газу насуму 49 694 грн., однакоплачуючи вартість спожитого газу через систему Приват24, не вказувала показники лічильника.

Внаслідок цього сторони не можуть дійти згоди щодо визначення обсягів спожитого газу за окремі періоди протягом 2015-2018 років, що має істотне значення, оскільки протягом цього періоду вартість 1 м3 газу постійно збільшувалася.

Так, за доводами позивача відповідачемпротягом 2015 року використано 0 м3 газу, в той час, як сплачено за вказаний період 2343 грн.75 коп., які зараховано як переплата коштів. Загальна сума переплати з урахуванням переплати на станом на 01 січня 2015 року складає 2865 грн. 88 коп.;

- протягом 2016 року використано 339 м3 на суму 2331 грн. 98 коп., із них сплачено - 3173 грн. 19 коп.; переплата за 2016 рік складає 841 грн. 21 коп. Загальна сума переплати 3707 грн. 09 коп.;

- протягом 2017 року використано 3060 м3 на суму 21117 грн. 52 коп., із них сплачено - 11125 грн. 96 коп.; заборгованість на кінець періоду складає 6284 грн. 47 коп.;

- протягом січня-червня 2018 року використано 7685 м3 на суму 53471 грн. 46 коп., із них сплачено - 33 051 грн. 64 коп.; заборгованість на кінець періоду складає 26 704 грн. 29 коп.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що відповідач не надавала показники лічильника, що позбавило можливості визначити обсяг спожитого газу і зарахувати суми сплачених платежів в рахунок спожитого газу. Вказані суми зараховувалися як переплата. Отримавши в березні 2018 року показники лічильника, позивач застосував розра-хунковий метод за допомогою якого штучно визначив обсяг спожитого газу за попередні періоди і застосував до них відповідний тариф.

Внаслідок такого розрахунку більшу частину спожитого відповідачем газу - 97% віднесено на період 2017- 2018 років, в яких тариф за газ досяг максимального розміру.

В свою чергу відповідачнаполягала на тому, що протягом 2015 року використано 2500 м3 газу на суму 10625 грн. 19 коп., із них сплачено - 2744 грн. 52 коп.; заборгованість складає 7880 грн. 60 коп.;

- протягом 2016 року використано 1752 м3 газу на суму 9391 грн. 29 коп., із них сплачено - 4254 грн. 02 коп.; заборгованість складає 5137 грн. 27 коп.;

- протягом 2017 року використано 2754 м3 газу на суму 19059 грн. 30 коп., із них сплачено - 11618 грн. 63 коп.; заборгованість складає - 7440 грн. 67 коп.;

- протягом січня-червня 2018 року використано 4377 м3 газу на суму 30463 грн. 92 коп., із них сплачено - 31077 грн. 37 коп.; переплата складає 613 грн. 45 коп.

ОСОБА_4 визнавала, що дійсно не передавала показники лічильника позивачу. При цьомувказувала, що в такому випадку, відповідно до норм законодавства, позивач зобов'яза-ний один раз на шість місяців проводити перевірку лічильника, для чого у нього не було жодних перешкод. Невиконання позивачем цього обов'язку і стало підставою виникнення цього конфлікту. Відповідно вважає безпідставним визначення обсягу спожитого газу розрахунковим методом.

За наведених обставин, обґрунтованим є виновок суду, що суть пред'явленого позову зводиться до правової оцінки обов'язків сторін щодо ведення обліку спожитого газу та визначення особи, яка повинна нести ризики в зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків.

Вирішуючиспір по суті, суд надавправову оцінку спірним відносинам за період, який охоплює 2015-2018 роки.

При цьому вірно виходив з того, що протягом вказаного періоду спірні відносини регулювалися Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», який втратив чинність в зв'язку з прийняттям 09 квітня 2015 року Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до цих законів, правопорушеннями на ринку природного газу визначено зокрема, відмову у доступі уповноважених працівників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи, постачальника до приміщень, житлових та підсобних приміщень, де розташовані газові прилади (пристрої), лічильники газу (ст.23; ст.59).

В той же час, вказані нормативно-правові акти не регулювали питання щодо повідом-лення споживачем про обсяги спожитого ним природного газу.

Окрім того, судом вірно встановлено, що відносини між постачальником та споживачем природного газу до 01 грудня 2015 року регулювалисядоговоромпро надання населенню послуг з газопостачання, укладеним 18 серпня 2008 року з ОСОБА_5, правонаступником якої є відповідач.

За умовами п.22 договору розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильників. Відповідно до пп.3, 11 п. 28 вказаного Договору споживач зобов'язаний вносити своєчасно та в повному розмірі оплату за надані послуги, забезпечити доступ представників виконавця до внутрішньобудинкових систем газопостачання з метою перевірки показань лічильника газу. Пп.5 п. 29 цього Договору передбачено право виконавця перевіряти стан лічильника газу, його показники, цілісність пломб на ньому. Згідно абзацу 1 пп.1 п. 29 цього договору у разі несплати або не в повному обсязі оплати за послуги газопостачання виконавець має право припинити постачання природного газу споживачеві.

Отже, положення договору не містили обов'язку споживача подавати постачальнику газу показники лічильника, а лише оплачувати газ за фактичними показниками.

Умовами договору передбачено лише обов'язок споживача допустити оператора до лічильника з метою контролю показників.

Після 01 грудня 2015 року відносини міжпостачальним підприємством, газорозподільним підприємством та споживачем природного газу регулювались:

- Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року;

- Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494;

- Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2496, які набрали чинності 27.11.2015 року.

Пп.1, 11 п.5.2., пп.4 п.6.1 Типового договору передбачений обов'язок споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього Договору, а також безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані лічильники газу, та відповідне право постачальника.Аналогічні права і обов'язки передбачені в п.п.22, 23 Правил постачання природного газу.

Підпунктом 4 пункту 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем передбачено обов'язок побутового споживача, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п'яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу, фактичний об'єм розподілу та споживання природного газу по об'єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов'язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об'єм розподілу і споживання природного газу по об'єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

З урахуванням наведеного, районний суд правомірно виходив з того, що спірні відносини передбачають: обов'язок споживача знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п'яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ; право оператора ГРМ здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу; обов'язок оператора ГРМ не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу; право позивача визначити об'єм спожитого газу розрахунковим методом на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача у випадку відсутності показників лічильника природного газу, з наступним корегуванням об'єму спожитого газу після проведення зняття показників лічильника.

Звідси вірним є висновок суду що,при розрахунках споживача за спожитий газ визначальними є фактичні (реальні) показання лічильника природного газу споживача. Визначення об'єму спожитого газу розрахунковим методом є тимчасовим заходом, який дозволяється застосувати оператору ГРМ при відсутності показань лічильника до здійснення контрольного зняття показників лічильника, який повинен проводитися не рідше одного разу на шість місяців. Після цього об'єми спожитого газу повинні бути скореговані до фактичних (реальних) показань лічильника природного газу споживача.

Таким чином, за відсутності показань лічильника газу відповідача, починаючи 2015 року оператор ГРМ після застосування розрахункового методу був зобов'язаний кожні 6 місяців проводити контрольні зняття показників лічильника і здійснювати корегування відповідно до фактичних показань лічильника. Однак, протягом 2015-2018 років такі обов'язки виконувалися неналежним чином, внаслідок чого лише в березні 2018 року були отримані показники газового лічильника.

При цьому суд правомірно не взяв до уваги доводи позивача про те, що відповідач не допускав його до лічильника для здійснення звіряння показників, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами. У справі відсутні відповідні акти оператора ГРМ, в свою чергу відповідач категорично заперечує цей факт.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що порушення обов'язку оператором ГРМ щодо проведення після спливу 6 місяців контрольного зняття показників лічильника, призвело до довільного застосування розрахункового методу, який не був скоригований відповідно до реальних показників лічильника.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно не залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, а саме Оператора ГРМ, та не витребував у нього пояснень та документів щодо нарахувань обсягів спожитого газу, проведення обходів зняття показника лічильника, - є безпідставним з огляду на ч. 3 ст.53 ЦПК України.

Окрім того, за принципом диспозитивності, визначеним нормами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки вищевказаний розрахунковий метод передбачає право оператора ГРМ на визначення фактичного об'єму споживання природного газу за розрахунковий період на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період, що розраховується за групою споживання побутового споживача, - такий метод застосовується кожного місяця у разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу.Вказана норма діє з 2015 року, однак при розрахунку заборгованості застосована позивачем вибірково, у 2017 році, при цьому не застосована у 2015-2016 роках.

Також позивачем не надано детального розрахунку обсягу спожитого газу, що в свою чергу позбавило суд можливості перевірити правильність визначення вихідних даних.

Виходячи зі встановленого, суд, враховуючи докази, надані відповідачем, з огляду на принцип диспозитивності, обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, - правомірно визнав доведеними позовні вимоги на суму 19 323 грн. 28 коп.

При цьому встановивши, що позивач пропустив строк позовної давності щодо вимогза період з 01 січня 2015 року по 05липня 2015 року, суд, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, дійшов правильного висновку, що в цій частині позов задоволеннюне підлягає та остаточно стягнув із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» заборгованість в розмірі 15 485 грн.85 коп., а також вирішив питання щодо судових витрат.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків міськрайонного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправо-мірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубни-газ» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.