Справа № 127/2955/19
Провадження № 2/127/414/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.03.2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дернової В.В.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та повідомив, що 15.02.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 15500 доларів США як позику з умовою їх повернення до 15.02.2017 року. У визначені строки та на день звернення до суду борг не був повернутий. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в національній валюті гривні в розмірі 405170 грн., 190040,32 грн. проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, 35969,87 грн. 3% річних, 119768,25 грн. інфляційні втрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, письмовий відзив на позов або заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, а тому суд (без винесення окремого процесуального документа) ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 15500 доларів США як позику з умовою їх повернення до 15.02.2017 року. У визначені строки та на день розгляду справи судом борг не був повернутий.

Ці факти встановлені судом та ніким не оспорюються.

Позивач просить стягнути з відповідача на заборгованість за договором позики в розмірі 15 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 15.02.2016 року становить 405170 грн., 190040,32 грн. процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, 35969,87 грн. 3% річних, 119768,25 грн. інфляційні втрати.

Однак, з наданим позивачем розрахунком заборгованості суд не в повній мірі погоджується з таких підстав.

Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести

розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Офіційний курс гривні щодо іноземної валюти - долара США станом на 28.03.2019 року (день ухвалення рішення) становить за 1 долар США - 27,08 грн.

Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає сума основного боргу за Договором позики від 15.02.2016 року у розмірі 15 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 419767,39 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 190040,32 грн. нарахованих процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. На підтвердження даної суми надано розрахунок (а.с. 5-6), однак наданий розрахунок стосується нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а не нарахування процентів, тому не може бути взятий судом до уваги як належний, достатній та допустимий доказ розрахунку процентів, тобто у цій частині вимог відповідно до положень ст. 81 ЦПК України позов є недоведеним, а отже проценти у розмірі 190040,32 грн. не підлягають стягненню.

Щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 119768,25 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.12.2016 року (справа №6-1672 цс16), індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає; норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищезазначене, нараховані позивачем інфляційні втрати в розмірі 119768,25 грн. стягненню не підлягають, оскільки позика надавалася в іноземній валюті.

Також, позивачем нараховано до стягнення три проценти річних від суми боргу в розмірі 35969,87 грн., однак з даною сумою суд не погоджується повністю з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних нараховуються за період з 16.02.2017 року (після закінчення строку виконання зобовязання за договором позики строк закінчився 15.02.2017 року) до 30.01.2019 року (дата звернення до суду), що становить 713 днів, отже сума позики 15500 доларів США * 3% * 713 днів = 908,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 24599,45 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає сума основного боргу за Договором позики від 15.02.2016 року у розмірі 15 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 419767,39 грн., та 3% річних у розмірі 908,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 24 599,45 грн., а всього 16 408,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 444 366,84 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 453,36 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 59 %).

Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265, 280-283 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526, 527, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 651, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за Договором позики від 15.02.2016 року у розмірі 15 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 419 767,39 грн., та 3% річних у розмірі 908,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 24 599,45 грн., а всього 16 408,34 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 року становить 444 366,84 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 453,36 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2)

Повний текст судового рішення складено 03.04.2019 року.

Суддя: