Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 363/4037/15-ц

провадження № 61-13939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представники позивача:Нарапович Оксана Дмитрівна, Мізунський Андрій Іванович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник відповідачів- ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області

від 06 листопада 2015 року в складі судді Скарлат О. І. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Олійника В. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 008-2900/756-0529, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 292 682,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2034 року, зі сплатою 8,95 % річних за користування кредитом, а також 26,85 % річних за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк.

10 червня 2009 року та 23 червня 2009 року між банком та ОСОБА_5 були укладені додаткові угоди до указаного кредитного договору, відповідно до умов яких було змінено розмір плати за користування кредитом. На забезпечення виконання указаного зобов'язання між банком та ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 укладені договори поруки від 28 грудня 2007 року

№ 008-2900/756-0529-Р та № 008-2900/756-0529-Р/1, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту в повному обсязі.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх кредитних зобов'язань утворилась заборгованість у розмірі 333 563,74 швейцарських франків, яка рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року була стягнута солідарно з відповідачів на користь банку. Проте станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 490 146,85 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за кредитом - 288 444,45 швейцарських франків, заборгованості за відсотками - 195 601,70 швейцарських франків, заборгованості за підвищеними відсотками - 6 100,69 швейцарських франків.

Позивач вважав, що ураховуючи рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року та наявну, станом на 25 серпня 2015 року, заборгованість за кредитним договором, відповідачі повинні сплати банку кошти у розмірі 156 583,11 швейцарських франків.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 156 583,11 швейцарських франків.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 11 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звертаючись у 2011 році до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором банк використав своє право на стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, а також неустойки, у зв'язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилось. У такому випадку права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, проте банком вимог щодо стягнення з відповідачів сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми у відповідності до положень статті 625 ЦК України не заявлялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2016 рокуПАТ «Універсал Банк» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року до Верховного Суду передано цивільну справу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Разом з тим, заявник посилається на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Вважав, що наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Разом з тим, вважав, що наявність права кредитора на стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не позбавляє позичальника обов'язку сплати процентів за користування кредитними коштами у відповідності до статті 1054 ЦК України.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2016 року представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір № 008-2900/756-0529, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 292 682,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2034 року, зі сплатою 8,95 % річних за користування кредитом та 26,85 % річних підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлений договором строк.

10 червня 2009 року та 23 червня 2009 року між банком та ОСОБА_5 були укладені додаткові угоди до указаного кредитного договору, відповідно до умов яких було змінено розмір плати за користування кредитом.

На забезпечення виконання указаного зобов'язання 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладені договори поруки № 008-2900/756-0529-Р та № 008-2900/756-0529-Р/1, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту в повному обсязі.

23 червня 2009 року між банком та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладені додаткові угоди до вказаних договорів поруки, відповідно до умов яких було змінено розміри плати за користування кредитом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня

2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 333 563,74 швейцарських франків, що становить 2 862 076,96 грн, із яких: 288 444,45 швейцарських франків (2 474 939,91 грн) заборгованість за кредитом, 44 968,05 швейцарських франків (385 839,36 грн) - заборгованість за відсотками, 151,24 швейцарських франків (1 297,68 грн) - заборгованість за підвищеними відсотками.

У вересні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 156 583,11 швейцарських франків.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, звернувшись у 2011 році до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Універсал Банк» використав своє право на стягнення з боржника ОСОБА_5 та його поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитом та змінив на власний розсуд строк виконання зобов'язання за договором від 28 грудня 2007 року, у зв'язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинились.

ПАТ «Універсал Банк» вимог щодо стягнення з відповідача сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), дійшов правильного висновку про те, що нарахування банком процентів, комісії та пені після пред'явлення у 2011 році позову про стягнення заборгованості є необґрунтованим, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Такі висновки суду першої та апеляційної інстанції узгоджуються із висновками, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа

№ 14-154цс18).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада

2015 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило