ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 388/1866/18

провадження № 22-ц/4809/680/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Карпенка О.Л.

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, представник за довіреністю - ОСОБА_5,

відповідачі - ОСОБА_6, приватний нотаріус Величко Сергій Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який представляє інтереси ОСОБА_4, на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року у складі судді Степанова С.В.

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2018 року ОСОБА_4, в особі свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та Величка С.О., у якому просив визнати недійсним договір довічного утримання від 10.05.2018, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та скасувати його реєстрацію.

25 грудня 2018 року ОСОБА_4, в особі свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення згаданого позову, у якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у забезпеченні позову, оскільки існує реальна загроза відчуження спірної квартири третім особам. Тому, невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав, інтересів позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їхньої участі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 підтримав доводи скарги і пояснив суду, що на даний час відповідач ОСОБА_6 продала квартиру, на яку він просив накласти арешт, невідомій йому особі, яка вже здійснює її ремонт.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції зазначив, що заявником не надано доказів, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є обґрунтованим, оскільки, згідно пояснень представника позивача відповідач ОСОБА_6 відчужила зазначену квартиру третій особі.

Відтак, у випадку накладення арешту на квартиру будуть порушуватися майнові права такої особи, яка не була учасником розгляду цієї справи.

Крім того, згідно п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач немає зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 постійно проживає у АДРЕСА_2

Матеріали справи не містять інформації щодо зареєстрованого місця проживання на території України або щодо майна, що належить позивачу та знаходиться на території України.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23.01.2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов'язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Разом з тим, як зазначено в п. 168 цього рішення, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Зважаючи на те, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів, тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин ухвала суду відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який представляє інтереси ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко