Провадження № 2/761/3051/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство культури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу, розпорядження про застосування до працівника доган, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного музею історії України, у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Національного музею історії України від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів», визнати незаконним та скасувати Наказ Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із Національним музеєм історії України (далі - НМІУ) та працює на посаді завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу з 01 серпня 2016 року. Наказом Генерального директора Національного музею історії України від 05 жовтня 2018 року №340 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що полягала в невиконанні трудових обов'язків, передбачених пунктом 2.18, 7.1.1, 1.5, 5.3, 5.7 посадової інструкції. Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки вважає, що покладення на нього додаткових обов'язків у вигляді щоденного звітування з приводу виконаної роботи, не узгоджується ані з трудовим договором, ані з трудовим законодавством. За таких обставин, позивач вважає, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності неправомірно, крім того, такими діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, на підставі чого звернувся до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Представник третьої особи заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1переведена на посаду завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу Наказом Національного музею історії України № 136/2-к від 29 липня 2016 року «Про переведення працівників» з 01 серпня 2016 року.

Наказом № 340 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 05 жовтня 2018 року за підписом Генерального директора Національного музею історії України ОСОБА_4 позивачу оголошено догану за неподачу поточних звітів.

У відповідності до змісту вказаного наказу, ОСОБА_1не виконано трудові обов'язки, передбачені пунктом 2.18, 7.1.1, 1.5, 5.3, 5.7 Посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій.

Підставою для притягнення ОСОБА_1до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 340 від 05 жовтня 2018 року є Розпорядження № 99 від 06 вересня 2018 року, доповідна записка ОСОБА_1 від 11 вересня 2018 року, лист ППО НМІУ вх. №5135 від 28 вересня 2018 року, а також посадова інструкція завідувача відділу тимчасових експозицій.

У відповідності до змісту оскаржуваного наказу, 06 вересня 2018 року Розпорядженням генерального директора НМІУ № 99 зобов'язано ОСОБА_1, завідувача відділу тимчасових експозицій, надавати щоденно поточні звіти про виконувану нею роботу. ОСОБА_1 Розпорядження було проігнороване, починаючи з 07 вересня 2018 року по теперішній час жодних поточних звітів від останньої не надходило. У зв'язку з відсутністю поточного (щоденного) звіту за 07 вересня 2018 року відповідно до ст. 149 КЗпП України, розпорядженням генерального директора № 100від 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення щодо невиконання Розпорядження. В своїй доповідній записці ОСОБА_1 жодних обґрунтованих пояснень по факту невиконання Розпорядження не надає.

Враховуючи викладене, Наказом № 340 від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Проте, з такими висновками відповідача суд не може погодитись з огляду на наступне.

За умовами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За умовами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

13 січня 2016 року генеральним директором НМІУ ОСОБА_4 затверджено Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, зі змістом якої ОСОБА_1 ознайомлена 29 липня 2016 року.

Наказом Національного музею історії України № 15/1-к від 27 січня 2017 року, за підписом генерального директора НМІУ ОСОБА_4, затверджено в новій редакції Положення про відділ тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу та Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій.

27 січня 2017 року затверджено нову Посадову інструкцію завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, з наступними змінами: п. 1.3. Розділу «Загальні Положення» викладено в наступній редакції: «Завідувач відділу підпорядковується безпосередньо заступнику генерального директора з питань розвитку»; в п.1.5. Розділу «Загальні положення» замінено «заступника генерального директора з наукової та фондової роботи» на «заступника генерального директори з питань розвитку»; п. 7.1. Розділу «Взаємовідносини (зв'язки) за посадою» доповнено «заступником генерального директора з питань розвитку».

У наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутні відомості щодо реквізитів посадової інструкції, як документа, яким визначено посадові обов'язки ОСОБА_1

Разом з тим, на підставі Національного класифікатора професій, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327 з урахуванням вимог Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників затвердженого наказом Мінпраці України від 29 грудня 2004 року №336 розробляються посадові інструкції.

Положенням пункту 6 Довідника кваліфікаційних характеристик, до посадових інструкцій може бути внесено зміни доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства, установи організації за згодою працівника, а також такий наказ про зміни та доповнення до посадової інструкції видається у разі перерозподілу обов'язків між працівниками у зв'язку зі скороченням чисельності, національним розподілом праці. У разі зміни у наказі підприємств, установи, організації, їх структурного підрозділу або посади до посадових інструкцій носяться відповідні зміни.

Положеннями Статуту Національного музею історії України, затвердженого-Наказом Міністерства культури і туризму України (далі-Статут), а саме, розділом IV «Організаційна структура», визначено, що організаційна структура Музею затверджується Органом управління (Міністерство культури України) майном за поданням Генерального директора Музею, зміни до структури Музею вносяться в тому ж порядку, що і її затвердження.

Структурні підрозділи музею діють відповідно до положень, затверджених Генеральним директором Музею та цього Статуту.

Також, Генеральний директор НМІУ згідно пункту 5.2. Статуту, визначає структуру та штатний розпис Музею, які затверджуються Органом управління Міністерством культури України.

Листом від 20 жовтня 2018 року № 5130/25/13-18 Міністерства культури України повідомлено, що змін до структури Національного музею історії України в період 2017-2018 року керівництвом музею не надавалось.

У Наказі НМІ №15/1-к від 27 січня 2017 року «Про затвердження Положення про відділ тимчасових експозицій та посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій» відсутнє посилання на підстави таких змін, визначених нормативними актами, як Статуту та Довідника кваліфікаційних характеристик, розпорядження, накази Органу управління (Міністерства культури України) про проведення відповідних організаційних заходів тощо.

Крім того, посадова інструкція в редакції від 27 січня 2017 року не містить підпису ОСОБА_1 щодо ознайомлення із її змістом.

Разом з тим, стороною відповідача не надано доказів згоди позивача на внесення змін до його посадової інструкції.

У Наказі зазначено, що ОСОБА_1 порушила пункт 2.18 Посадової інструкції (завдання та обов'язки), яким передбачено, складання та подання в встановленому порядку поточну та річну звітність із питань, що належать сектору.

Порядок подання звітності керівниками структурних підрозділів НМІУ визначений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», де визначено, подання щоквартальних планів роботи структурних підрозділів та щомісячне звітування про результати виконання заходів Плану.

Враховуючи, що ОСОБА_1 займає посаду завідуючого Науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, є незрозумілою вимога Інструкції щодо подання звітності сектору, крім того, порядок подання звітності установлений Наказом НМІУ від 12 січня 2018 року №14 «Про ведення в дію плану роботи НМІУ на 2018 рік», а невиконання позивачем такого наказу не зазначено, як підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Крім того, у відповідності до положень статті 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

При виданні Розпорядження НМІУ від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів», відповідачем на ОСОБА_1 покладено додаткові обов'язки у формі щоденного звітування за виконану роботу, що є порушенням п. 2.18 посадової інструкції, який передбачає поточне та щорічне звітування за роботу відділу тимчасових експозицій та Наказу від 12 січня 2018 року № 14.

Разом з тим, згідно з трудовим договором позивача, ним виконується робота згідно посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій та форма оплати праці, яка регулюються Колективним договором на 2017-2021 рік схваленого на конференції колективу НМІУ від 28 листопада 2017 року та затвердженого Шевченківською районною в м. Києві адміністрацією за №446 від 08 грудня 2014 року.

За змістом Колективного договору, основна заробітна плата є обов'язковою оплатою працівникові за виконану роботу, згідно з визначеним нормами праці, і встановлюється у вигляді посадових окладів, а облік використання робочого часу здійснюється за допомогою табелю, відповідно до затверджених типових форм первинної облікової документації, що є основною підставою виплати заробітної плати ОСОБА_1

Таким чином, Колективним договором, визначається порядок обліку робочого часу, оплата та контроль виконання посадових прав та обов'язків працівниками НМІУ у формі посадових інструкцій, відповідних актів, табелю обліку робочого часу.

Враховуючи викладене вище, Колективним договором не передбачена така форма контролю за виконання роботи працівниками музею, як щоденне звітування працівників музею за виконану роботи з боку адміністрації НМІУ, а тому керівник музею, не погодивши із позивачем покладення на нього додаткових обов'язків, не могла вимагати від нього виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана вимога є порушенням положень Колективного договору та положень законодавства України про працю.

Таким чином, висновки відповідача щодо невиконання позивачем своїх обов'язків, як завідувача науково-дослідного експозиційного відділу тимчасових експозицій, не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин, у судовому засіданні не встановлено порушення позивачем вимог Розпорядження № 99 від 06 вересня 2018 року, а також посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій, а тому суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування Наказу Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились в емоційних та душевних стражданнях, докладенні додаткових зусиль для організації життя, що виразилось у зверненні за захистом своїх прав до суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За умовами п. 1 ч. 1 ст. 134 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

У відповідності до квитанції №46 від 15 листопада 2018 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн.

Крім того, 29 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та адвокатським об'єднанням «ОСОБА_2 та ОСОБА_5» укладений договір про правову допомогу № 43.

На виконання умов вказаного договору позивачем сплачено на користь АО «ОСОБА_2 та ОСОБА_5» укладений 5 000 грн. у відповідності до платіжного доручення №2PL442964 від 18 жовтня 2018 року.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 114,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього - 7 114,40 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 147, 148, 149, 151 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280-282, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного музею історії України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство культури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу, розпорядження про застосування до працівника доган, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Національного музею історії України від 06 вересня 2018 року № 99 «Про надання поточних звітів».

Визнати незаконним та скасувати Наказ Національного музею історії України № 340 від 05 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнути з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 114,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього - 7 114,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_1, іпн - НОМЕР_1,

Національний музей історії України, місцезнаходження - 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 2, код ЄДРПОУ - 02226103,

Міністерство культури України, місцезнаходження - 01601, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 19, ,

Первинна профспілкова організація Національного музею історії України, місцезнаходження - 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 2.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2019 року.

Суддя: