Номер провадження: 22-ц/813/3243/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1522/11102/12

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заапеляційною скаргою адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича, поданою від імені - ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Бондар В.Я. 14 серпня 2018 року, про залишення скарги без розгляду,

встановив:

У серпні 2018 р. представник ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. звернувся до суду з вищезазначеною скаргою на дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП № 40313834 за участі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування заявлених вимог представник ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. зазначає, що постановою ВДВС від 21.10.2013 року було відкрите виконавче провадження ВП № 40313834 з виконання виконавчого листа № 1522/11102/12. Постановою ВДВС від 21.10.2013 року було накладено арешт на все майно боржника. Постановою ВДВС від 28.10.2013 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Постановою ВДВС від 24.12.2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачу. Ухвалою від 05.02.2014 року по справі 1522/11102/12 заочне рішення було скасовано, а в подальшому залишено без розгляду, проте після повернення виконавчого документу стягувачу не було здійснено дій щодо скасування постанови про обтяження майна боржника, що й стало причиною звернення зі скаргою до суду (а. с. 2 - 5).

Ухвалою Приморського районного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року визнано зазначені ОСОБА_1 причини пропуску подання скарги на дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП № 40313834 за участі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області неповажними.

Залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП № 40313834 за участі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 23 - 24).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що строк на звернення до суду з наведеною скаргою ОСОБА_1 пропущено з поважних причин. Усі можливі способи захисту своїх прав скаржником використано. Склалася ситуація, коли рішення суду, на виконання якого державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту, скасовано, але арешт існує.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції прийшов до висновку про неповажність причин пропуску подання скарги та не додержання скаржником розумних строків при вчиненні процесуальних дій (а. с. 23 - 24).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 10 жовтня 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 було задоволено.

В подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до органу ДВС із заявою про примусове виконання вказаного заочного рішення.

Постановою державного виконавця ВДВС від 21.10.2013 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 ..

Постановою державного виконавця ВДВС від 28.10.2013 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Постановою державного виконавця ВДВС від 24.12.2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Ухвалою від 05.02.2014 року вказане заочне рішення було скасовано, а в подальшому позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без розгляду.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття вказаного арешту на все майно, за результатами розгляду якого судовим рішенням суду апеляційної інстанції у задоволенні позову останньому було відмовлено. Вказаним судовим рішенням апеляційний суд зазначив про помилковість обраного ОСОБА_1 способу захисту своїх прав та звернув увагу на право позивача на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не є юридично обізнаною особою. Останній звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав, але обрав невірний спосіб захисту про що і було зазначено апеляційним судом. ОСОБА_1 мав намір захистити свої права шляхом звернення до суду і вчиняв дії щодо реалізації цього наміру.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Суд першої інстанції припустився надмірного формалізму під час вирішення питання щодо поновлення вказаного строку. Не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 до звернення зі скаргою звертався до суду з позовом про зняття арешту.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку про можливість визнання поважними причини пропуску ОСОБА_1 вказаного строку на звернення до суду з вищенаведеною скаргою на дії державного виконавця.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції (Приморського районного суду м. Одеси) для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича, подану від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2018 рокупро залишення скарги без розгляду скасувати.

Справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 04 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе