РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12832/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/429/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевич С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2018 року у складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне о 10 год. 58 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком. З березня 2010 року він за мысцем реєстрації не проживає, його речей в житловому приміщенні немає, коштів на сплату комунальних послуг їй не надає. Із цих підстав просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатами АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано п.2 ч.3 ст.71 ЖК України, яка передбачає, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутній наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання та обґрунтоване тим, що відповідач як основник квартиронаймач спірного помешкання відсутній у ньому у зв'язку із виконанням роботи за трудовим договором поза межами України.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідач ОСОБА_2 з квітня 2010 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1, не сплачує жодних коштів по утриманню вказаного майна, а тому є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Зазначає, що на підтвердження даної інформації нею було подано відповідні акти, складені за участю її сусідів та голови ОСГ про непроживання ОСОБА_2 у спірному приміщенні з квітня 2010 року, які, проте, судом не взяті до уваги, тоді, як вказаними актами була проведена не лише фіксація непроживання відповідача на момент їх складення, а й фактично письмово зафіксовано свідчення її сусідів, що відповідач з квітня 2010 року не проживає спірному житловому приміщенні. Стверджує, що офіційно відповідач перебуває у трудових відносинах з ЗАТ «Термоліта» на посаді водія-експедитора лише з 25.05.2015 року, а її сусіди підтверджують, що відповідач не проживає ще з квітня 2010 року, проте суд даний факт не взяв до уваги. Зокрема, голова правління ОСГ «Голуб» ОСОБА_3, засвідчила, що відповідач у квітні 2010 року зібрав свої речі та виїхав із спірного помешкання, а їй особисто пояснив, що «з'їжджає». Вважає, що те, що відповідач зазначений в ордері як основний квартиронаймач не може бути прямим свідченням того, що він постійно сплачує за надані комунальні послуги, таких доказів суду не було подано. Із наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям, яке після розірвання шлюбу в судовому порядку продовжило проживати в одному помешканні.

Як вбачається із ордеру №1 на зайняття житлової площі у гуртожитку, сторонам по справі та їхній дитині на склад сім'ї з трьох чоловік: ОСОБА_2 - основний квартиронаймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_4 - син, надається кімната НОМЕР_2 площею 30,6 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі рішення адміністрації, оформленого протоколом №1 від 25 лютого 2010 року (а.с. 3).

Наявна в матеріалах справи довідка №65 від 31 серпня 2016 року, видана головою правління «Голуб» ОСОБА_3 підтверджує, що склад сім'ї ОСОБА_1 становлять дві особи: ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 (а.с. 3).

Акти від 05 липня 2016 року, 02 вересня 2016 року, 03 жовтня 2016 року, складені за наслідками перевірки факту проживання відповідача у спірному помешканні вказують на те, що комісія, у складі голови правління ОСГ «Голуб» ОСОБА_3 та сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 перевірили факт проживання ОСОБА_2 в кімнатах НОМЕР_1 по вул. Д.Галицького, 31 в м.Рівне і встановили, що на час перевірки ОСОБА_2 в кімнатах не було, його особистих речей не виявлено, і за словами сусідів та самої ОСОБА_1 він не проживає з квітня 2010 року, про що і складні дані акти.

Разом з тим, як вбачається з Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.09.2016р. № 18481, виданої Регіональним центром надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, вбачається, що до складу сім'ї/зареєстрованих/ за адресою: АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1 - заявник, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_2 - колишній чоловік (а.с. 2)

Відповідно до п.2 ч.3 ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Як встановлено судом, 16 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Термоліта» (м.Шяуляй Литовська Республіка) було укладено строковий трудовий договір №ТL-1361 строком дії з 16 квітня 2015 року по 16 квітня 2016 року (а.с. 29).

Додатком до трудового договору № ТL-1361, підписаного ОСОБА_2 28 січня 2016 року, строк дії трудового договору продовжено з 16 квітня 2016 року до 15 квітня 2018 року (а.с. 28).

Довідкою ЗАТ «Термоліта» від 03 грудня 2018 року підтверджується факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, працює в ЗАТ «Термоліта» з 25 травня 2015 року по сьогоднішній день на посаді водія-експедитора міжнародних вантажоперевезень.

Специфіка роботи відповідача за вказаним трудовим договором полягає у здійсненні міжнародних вантажних перевезеннях.

Часті перетинання міжнародних кордонів підтверджуються відмітками у його закордонному паспорті, де зазначено відкриття візи, печатки з вказаним місцем та часом перетину кордону за період з 2011 року.

За таких обставин апеляційний суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує рішення Апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2010 року по цивільній справі №2-7178/09 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа - Рівненська громадська організація «Голуб», про усунення перешкод в користуванні житловою кімнатою в гуртожитку шляхом виселення без надання іншого житла, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.