ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/392/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 607/17157/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, ухвалене суддею Процьком Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що відповідно до кредитного договору від 15 грудня 2006 року №11/501-К, відповідач отримав кредит в розмірі 26307,00 доларів США строком до 14 грудня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,5 %. Відповідач зобов'язувався погашати заборгованість з кредиту згідно з графіком рівними частинами в сумі 219,23 доларів США, відсотки в термін до 10 числа наступного за звітним місяцем. Між позивачем та ОСОБА_2 було укладено ряд додаткових угод, якими визначено розміри та періоди застосування відсоткових ставок. Вказаний кредитний договір забезпечено договором поруки від 15 грудня 2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1; договором іпотеки між Банком та ОСОБА_2 на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 10 липня 2013 року виникла заборгованість в загальному розмірі згідно з розрахунком заборгованості - 131717,68 доларів США, з яких позивач просив стягнути на свою користь: 9'128,14 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; - 2'438,52 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; - 1'370,84 доларів США - відсотки; - 234,18 доларів США - пеня, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату розрахунку, становить 105'281,24 грн, а також в погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру №2, загальною площею - 25,1 м.кв., житловою площею - 16,2 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3984, шляхом її продажу спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів) за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а вилучені кошти спрямувати в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №11/501-К від 15 грудня 2006 року, котра становить 13'171 (тринадцять тисяч сто сімдесят один) долар США і 68 центів, що еквівалентно 105'281 грн. (ста п'яти тисячам двісті вісімдесяти одній) грн. і 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 08 квітня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 105281,24 грн боргу, що еквівалентно 13171,68 доларів США, а також судовий збір у розмірі 526,40 грн з кожного.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на ст.370 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 08 квітня 2014 року та рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2013 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» у повному обсязі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ПАТ «Універсал Банк» неодноразово змінював (підвищував) розмір процентної ставки за користування кредитом, як за згодою позичальника, так і без його згоди, однак без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності. Датою припинення поруки вважає 15.07.2008 року - дату одноособового підвищення Банком розміру процентів до 11,15% річних, замість обумовлених кредитним договором 10,5% річних, а тому не вбачає підстав покладення відповідальності на поручителя ОСОБА_1 за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед ПАТ «Універсал Банк».

ОСОБА_1 зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів отримання позичальником кредитних коштів, а суд першої інстанції безпідставно прийняв меморіальний валютний ордер №20_5 від 15.12.2006 року на підтвердження факту отримання кредитних коштів, оскільки на останньому відсутній підпис ОСОБА_2 Наголошує, що видача готівки з каси банку не може бути оформлена меморіальним валютним ордером, а виключно первинними бухгалтерськими документами, котрі в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_1 вказує, що не була повідомлена про дату та час розгляду справи судом, що призвело до недотримання принципу рівності та змагальності сторін, вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.13 ст.7 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ПАТ «Універсал Банк», вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

За вимогами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріалами справи стверджується, що судове засідання по справі 28.11.2013 було проведено судом за відсутності відповідача ОСОБА_1 Дані про її належне повідомлення про дату, час і місце засідання суду, - розписка про одержання судової повістки на судове засідання 28.11.2013, як того вимагала ст.76 ЦПК України, діючого на час розгляду справи, у матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу, у тому числі, й такою підставою, як порушення її прав на доступ до правосуддя та незаконний розгляд справи за її відсутності, що дає підстави апеляційному суду, відповідно до вимог ст.370 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення, рішення апеляційного суду, ухваленого без врахування доводів ОСОБА_1, та ухвалення нового рішення у справі.

Як убачається із матеріалів справи, 15 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", укладено кредитний договір №11/501-К, за умовами якого Банк надав кредит у розмірі 26307 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором строком до 14 грудня 2016 року.

Додатковою угодою №1 від 13 серпня 2009 року до кредитного договору №11/501-К від 15 грудня 2006 року (про зміну умов кредитного договору), засвідченою підписом ОСОБА_2, встановлено, що з дати укладення даної додаткової угоди до даного кредитного договору процентна ставка за користування грошовими коштами (кредитом) встановлюється в розмірі 12,95% річних. Викладено Графік погашення за кредитним договором в новій редакції (а.с.17-20).

У розрахунку заборгованості за кредитним договором №11/501-К від 11.07.2013 року вказано, що відсотковою ставкою згідно договору є 10,5% річних; відсотковою ставкою з 15.07.2008 є 11,5% річних; відсотковою ставкою з 13.08.2009 року є 12,95% річних (а.с.33).

Вказаний кредитний договір забезпечено договором поруки від 15 грудня 2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1; договором іпотеки між Банком та ОСОБА_2 на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.24-28).

Як вбачається із меморіального валютного ордера №20_5 від 15 грудня 2006 року, ВАТ "Універсал Банк" надав ОСОБА_2 26307 доларів США, що еквівалентно 132850,35 грн, чим виконав умови договору в частині надання кредиту.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору у нього перед позивачем утворилась заборгованість, що станом на 11 липня 2013 року складає 13'171, 68 доларів США, з яких:

- 9'128,14 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; - 2'438,52 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; - 1'370,84 доларів США - відсотки; - 234,18 доларів США - пеня, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату розрахунку, становить 105'281,24 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту вказаних норм, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема, збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Вказані висновки були викладені в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року №6-88цс11, від 10 жовтня 2012 року №6-112цс12, від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №640/15305/15-ц.

Крім того, пунктом 1 договору поруки визначено зміст забезпечення порукою зобов'язання, його розмір, термін та порядок виконання, зокрема, сплату процентів за користування кредитом в розмірі 10,5 % річних.

Згідно із п.3 договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої зобов'язання за Кредитним договором.

Відповідно до п.11.1 кредитного договору для розрахунку сум процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів пов'язаний з виконанням умов даного договору, сторони приймають за кредитний рік - фактичну кількість днів в календарному році; календарний місяць - фактичну кількість днів в календарному році; календарний період - фактичну кількість днів в такому періоді. Тобто, нарахування процентів здійснювалося за методом «факт/факт».

Згідно із п.11 договору поруки всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками Сторін.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором №11/501-К підтверджено, що позивачем проводиться нарахування процентів по даному кредитному договору, починаючи з 15.07.2008 року із розрахунку 11,15% річних.

13.08.2009 року до кредитного договору №11/501-К від 15 грудня 2006 року було укладено додаткову угоду №1, якою було внесено зміни у розмір процентної ставки за користування грошовими коштами, а саме збільшено процентну ставку до 12,95% річних. Дана додаткова угода підписана Банком і ОСОБА_2

Із вищенаведеними змінами (підвищеннями) процентної ставки за користування кредитними коштами, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_1, котру не було повідомлено про збільшення процентної ставки, і відповідні зміни до договору поруки у зв'язку зі змінами до кредитного договору не вносилися, про що свідчать матеріали справи у яких відсутні докази як внесення таких змін, так і повідомлення ОСОБА_1 про зміни до кредитного договору в частині збільшення процентних ставок.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про те, що порука припинилася 15.07.2008 року, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором №11/501-К від 11.07.2013 року, оскільки ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на збільшення процентної ставки за користування кредитом (а.с.33).

Апеляційний суд приходить до висновку про відмову у позові про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1, позаяк порука ОСОБА_1 є припиненою з підстав, визначених ч.1 ст.559 ЦК України.

Однак, колегія суддів не визнає прийнятними доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів отримання позичальником кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 питання про неотримання зазначеної суми кредиту з 2006 року не порушував та не подав заперечень стосовно неотримання ним кредитних коштів, хоча йому було достеменно відомо про зміст позовних вимог, що свідчить його особиста заява суду від 10.10.2013 (а.с.48), апеляційна скарга (а.с.70-71), заперечення на апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» (а.с.93). У даних процесуальних документах відповідач ОСОБА_2 не посилався, що банк не видав йому кредитні кошти, а лише заперечував розрахунок кредитної заборгованості та момент її виникнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів отримання позичальником кредитних коштів спростовуються і тими обставинами, що на забезпечення кредитного договору №11/501-К від 15.12.2006 були укладені: договір поруки від 15 грудня 2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 та договір іпотеки між Банком та ОСОБА_2 на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.24-28). А 13.08.2009 до кредитного договору №11/501-К від 15 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та банком було укладено додаткову угоду №1 (про зміну умов кредитного договору), про зміни у розмір процентної ставки за користування грошовими коштами. Зазначені угоди не оспорені жодною із сторін.

Більше того, позичальник ОСОБА_2, сплачуючи протягом тривалого періоду кошти банку на погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитом, тим самим підтвердив факт отримання кредитних коштів.

Твердження апеляційної скарги про неправильну вказівку в спірному меморіальному ордері назви банку із посиланням на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з копії меморіального ордера вбачається назва банку - ВАТ «Універсал Банк» (а.с.21), що відповідає назві банку на час видачі ордера 15 грудня 2006 року й убачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.171).

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги та позицію позивача, викладену в апеляційній скарзі (а.с.80), вважає за необхідне частково задовольнити вимоги ПАТ «Універсал Банк» та стягнути на його користь із ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору №11/501-К від 15 грудня 2006 року у сумі 105281,24 грн., що еквівалентно 13171,68 доларів США, з яких - 9128,14 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; - 2438,52 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; - 1370,84 доларів США - відсотки; - 234,18 доларів США - пеня; а також 1052,81 грн судового збору.

Питання про судові витрати в апеляційному суді слід вирішити відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, стягнувши їх з позивача на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року скасувати.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 08 квітня 2014 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ «Універсал Банк» (м.Київ, вул.Автозаводська, буд.54/19, ) 105281,24 грн боргу, що еквівалентно 13171,68 доларів США та 1052,81 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» (м.Київ, вул.Автозаводська, буд.54/19, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 789,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 08 квітня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.