Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 351/653/16-ц

провадження № 61-40825св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року у складі судді Сегіна І. Р. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Матківського Р. Й.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про надання додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що її матері ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , іншими співвласниками квартири є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначила, що все своє життя вона проживала біля матері та здійснювала за нею догляд, фактично вела з нею спільне господарство. Згодом перейшла проживати до іншого будинку, по сусідству. Вона та відповідачі по справі є братами та сестрами між собою, а тому є спадкоємцями за законом першої черги на все її спадкове майно.

Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом шести місяців ніхто з них не звертався із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки не знали про цей строк та вважали, що спадщину зможуть розділити між собою самостійно, без затрат пов`язаних з переписом документів. Для визначення того, хто з них і що саме успадкує після смерті матері вони чекали на приїзд їхнього брата ОСОБА_6 , який тривалий час перебував за межами України. Після його приїзду вони вирішили, що спірне спадкове майно переходить у спадщину їй та ОСОБА_2 Звернувшись до нотаріальної контори їм було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. На даний час її брат ОСОБА_2 на підставі рішення Снятинського районного суду звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме на отримання у спадок 1/2 частини спірного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 тривалістю 2 місяці.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач пропустила визначений законом строк для прийняття спадщини та не виконала вимоги частини третьої статті 1272 ЦК України і не навела поважних причин для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини, у зв`язку із чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Справа переглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Останньою постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази у справі та дійшов обгрунтованого висновку про те, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач (очікування на приїзд ОСОБА_2 , сподівання на добровільне вирішення питання розподілу спадщини та сподівання на достатність рішення суду про визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини для оформлення спадщини і для неї, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини) не можуть бути визнані в контексті вимог закону поважними, оскільки позивачем не наведено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів суттєвого пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано будь-яких об`єктивних доказів, які свідчать про наявність для неї реальних перешкод для подачі такої заяви.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ними не враховано, що на момент відкриття спадщини позивач проживала разом із спадкодавцем, а після її смерті фактично користувалася майном матері та утримувала його. Крім того, її брату надано додатковий строк для прийняття спадщини хоча він був обізнаний про смерть матері та міг приїхати і оформити спадщину в межах 6-місячного строку.

Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У червні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , подав відзив, у якому зазначає, що касаційна скарга є необгрунтованою, позивач була обізнаною з процедурою прийняття спадщини, оскільки вже приймала спадщину від інших осіб, тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

20 червня 2019 року справу № 351/653/16-ц передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 . Спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за законом у зв`язку із відсутністю заповіту, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

Відомостями про батьків, які містяться у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 встановлено, що померла ОСОБА_5 була її матір`ю. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_5 , а тому відносяться до спадкоємців за законом першої черги.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входив, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2004 року.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради 16 травня 2016 року, на час смерті ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , крім неї, ніхто не був зареєстрований. Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 з 07 березня 2007 року, про що свідчать відомості, наявні у паспорті, виданому на її ім`я.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Встановлено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 строком у три місяці. Зі змісту рішення встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 18 квітня 2016 року № 556/02-14 спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 18 квітня 2016 року не заведена.

У відповіді від 18 квітня 2016 року, наданій державним нотаріусом Білоконь К. С. на звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті матері, міститься відмова у вчиненні нотаріальної дії з мотивів пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона з померлою спільно не проживала та не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня її смерті спадкодавця. Рекомендовано з цього питання звернутися до суду.

Із поданих 29 червня 2016 року нотаріальною конторою копій спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , встановлено, що 10 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Снятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, зазначивши, що крім нього інших спадкоємців за законом немає.

Із змісту акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12 серпня 2016 року, долученого до апеляційної скарги, встановлено, що ОСОБА_1 проживає на АДРЕСА_3 . Також ОСОБА_1 здійснювала догляд за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір`ю ОСОБА_5 , проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_1 протягом року до смерті. На даний час здійснює догляд за будинком матері.

З довідки виконавчого комітету Снятинської міської ради, виданої на підставі акту обстеження депутата від 12 серпня 2016 року № 3597 та долученої до апеляційної скарги, встановлено, що на час смерті матері ОСОБА_1 проживала у її житловому будинку та здійснювала за нею догляд.

У засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 , пояснила, що позивачу було відомо про порядок спадкування, оскільки раніше у неї помер її чоловік, а згодом співмешканець. На час смерті ОСОБА_5 позивач разом з померлою не проживала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що будинки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знаходились поряд. ОСОБА_1 завжди допомагала матері та останні два роки перед її смертю здійснювала за нею догляд, але проживала окремо (позивач ОСОБА_1 проживала у своєму будинку, а померла ОСОБА_5 - у своєму).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (так зване «автоматичне прийняття спадщини»).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Але закон не вимагає від особи, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної статті поважними причинами пропуску строку для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Положення частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач, а саме: очікування на приїзд ОСОБА_2 , сподівання на добровільне вирішення питання розподілу спадщини та сподівання на достатність рішення суду про надання ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини для оформлення спадщини і для позивача, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини не можуть бути визнані в контексті вимог закону поважними, оскільки позивачем не наведено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів суттєвого пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано будь-яких об`єктивних доказів, які свідчать про наявність для неї реальних перешкод для подачі такої заяви.

Посилання позивача на те, що на момент відкриття спадщини вона проживала разом із спадкодавцем спростовуються матеріалами справи, оскільки судом установлено, що позивач проживала та була зареєстрована за іншою адресою ніж спадкодавець.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов