ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/5826/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Федіної А.В.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем ОСОБА_4 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з серпня 2005 року по жовтень 2005 року та вела спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про його народження.

Відповідач є батьком дитини, але відмовився офіційно визнати його своїм сином. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Батьківство відповідачем визнавалося, оскільки після народження сина відповідач турбувався про сина, купував подарунки, особисто передавав їй кошти.

Просила суд:

визнати батьківство ОСОБА_4, 1965 року народження, мешканця с.Магала Новоселицького району Чернівецької області, відносно дитини ОСОБА_3, народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1;

зобов'язати Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області внести зміни в актовий запис №1216 від 27 червня 2006 року про народження дитини, а саме: виключити відомості про батька дитини в графі «батько» - ОСОБА_4, вказавши у графі «батько» - ОСОБА_4 та видати нове свідоцтво про народження дитини;

стягнути з нього на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 липня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 640 грн. судового збору в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

На дане рішення суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилається на те, що в рішенні суду не вказано жодних доказів на підтвердження вимог позивачки, окрім її особистих пояснень, а тому такі докази не можуть бути належними та допустимими.

Судом не було враховано його заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, де він зазначав, що в період з 2000 по 2007 року він проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, з якою у нього у 2001 році народився син ОСОБА_8, а в 2007 році вони одружилися і з того часу проживають разом, що підтверджує факт не проживання позивачки з ним у вказаний період.

Також зазначає, що він жодним чином не заперечував проти проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, однак просив призначити її в одній з лабораторій Німеччини, оскільки майбутні результати такої експертизи проведеної на території України вважає сумнівними, так як позивачка є медичним працівником, що дає їй можливість впливати на результати такої експертизи.

Окрім того, він не був належним чином повідомлений про дату відібрання зразків для проведення генетичної експертизи, а тому його відсутність не може розцінюватися як ухилення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - ОСОБА_3, батьком якої зі слів матері був записаний ОСОБА_4, згідно статті 135 СК України, оскільки відповідач не визнавав своє батьківство, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 27 червня 2006 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №5 від 02 березня 2017 року (а.с.11, 12).

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26 лютого 2018 року по даній справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яку залишено без виконання, оскільки ОСОБА_4 не з'явився для відбирання зразків для проведення даної експертизи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилався на те, що він не ухилився від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце проведення експертизи.

Оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_4 про проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, то ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 5 грудня 2018 року, за клопотанням ОСОБА_4, у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами - імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються методичними рекомендаціями «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)» (далі - Методичні рекомендації), розробленими фахівцями Національної медичної академії післядипломної освіти ім.П.Л.Шулика, ДУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України", Одеського національного медичного університету і Дніпропетровського обласного бюро СМЕ та погодженими МОЗ України у 2012 року.

Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Згідно висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №10/1157 від 26 лютого 2019 року, ОСОБА_4 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 Ймовірність даної події складає 99,99%.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_3 доведено.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів спільного проживання з позивачкою та не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що відповідач в період часу з 2000 року по 2007 рік проживав з ОСОБА_7, з якою у 2001 році народився син ОСОБА_8, не впливають на правильність рішення суду в частині встановлення батьківства.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Оскільки судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою доведено факт батьківства ОСОБА_4 щодо неповнолітнього ОСОБА_3, то колегія суддів погоджується також з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Доводи апеляційної скарги, зокрема, допущені процесуальні порушення, не впливають на правильність постановленого рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2019 року.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ А.І. Владичан

/підпис/ І.Н. Лисак

З оригіналом згідно: