Справа № 164/1576/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С.
Провадження № 22-ц/802/263/19 Категорія: 29 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Грушицького А.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та стягнення заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача -ОСОБА_5 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 06 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що 30 червня 2014 року з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та йому призначено покарання - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

Посилаючись на те, що у зв'язку із спричиненням внаслідок ДТП тяжких тілесних ушкоджень йому необхідне постійне лікування, а також виникла необхідність у частковому відновленні здоров'я у вигляді оперативного втручання - пластики дефекту кісток склепіння черепа титановим трансплантатом, позивач просив суд стягнути з відповідача 19269,43 грн. матеріальної шкоди.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заробіток, втрачений ним внаслідок зменшення професійної (загальної) працездатності.

14 грудня 2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача в його користь 19269,00 грн. матеріальної шкоди та заробіток, втрачений ним внаслідок зменшення загальної працездатності шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 7200 грн.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 06 грудня 2018 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 17348,49 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 втрачений ним внаслідок зменшення загальної працездатності заробіток шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 7200 грн.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 1409,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач та його представник подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представники позивача апеляційну скаргу заперечили та просили скаргу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, спричинив ДТП та вчинив наїзд на позивача ОСОБА_6 як на пішохода.

Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких та є небезпечними для життя в момент спричинення.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та йому призначено покарання.

Із матеріалів справи убачається, що 11 березня 2015 року пацієнту ОСОБА_7 виконано операцію пластики дефекту кісток склепіння черепа титановим трансплантатом (а.с.19). Вартість титанового трансплантата згідно квитанції від 03 березня 2015 року складає 12370 грн. (а.с.22).

Відповідно до частин першої та другої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди та, стягуючи з відповідача в користь позивача 17348,49 грн. заподіяної матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що за час перебування у лікарняному закладі позивачем було здійснено оплату медичних препаратів, які були рекомендовані лікарями відповідно до належним чином виписаних рецептів та виписних епікризів, підтвердженими належними та читабельними фіскальними чеками, на загальну суму 17348,40 грн.

Проте, на думку колегії суддів, позивач суду не довів, що на придбання медичних препаратів ним загалом було витрачено 17348,40 грн.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем для проведення операції пластики дефекту кісток склепіння черепа було придбано титановий трансплантат вартістю 12370,52 грн. Зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача в користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується поданих позивачем квитанцій на придбання медикаментів, то, на думку колегії суддів, ці квитанції не є належними доказами, які підтверджують придбання саме позивачем ОСОБА_6 медичних препаратів на своє лікування.

Так, 02 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_6 написав розписку про те, що він отримав у ОСОБА_4 кошти в розмірі 8214 грн. в рахунок відшкодування понесених ним витрат на лікування (а.с.74).

Подані позивачем квитанції не містять прізвища особи, яка придбавала медичні препарати і, крім того, позивач суду не довів, що ці препарати були використані ним для лікування.

Згідно із статтею 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лінування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Уразі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка з моменту завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров'я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Висновком судово-медичної експертизи від 14 серпня 2017 року №52, проведеної на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року, встановлений прямий причинний зв'язок між ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень здоров'я позивача ОСОБА_6, що спричинило інвалідність. Встановлено 45 % постійної втрати загальної працездатності (а.с.90-98).

Друга група інвалідності встановлена позивачу ОСОБА_6 21 січня 2016 року довічно, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.12).

Судом встановлено, що позивач на момент заподіяння йому шкоди не працював, був звільнений з останнього місця роботи в ТзОВ «Арзу» за згодою сторін ще 01 лютого 2012 року(а.с.31).

З врахуванням того, що позивач ОСОБА_6 в момент завдання йому шкоди внаслідок ДТП не працював, розмір відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, слід визначати за правилами частини 2 статті 1195 ЦК України, а саме: виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Проте суд першої інстанції, всупереч зазначених вимог закону та встановлених обставин, визначив розмір відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, на підставі статті 1197 ЦК України, яка регулює порядок визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, а позивач на час заподіяння йому шкоди не працював.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який мав потерпілий до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності (частина 1 статті 1197 ЦК України).

Оскільки позивач ОСОБА_6 в момент заподіяння йому шкоди не працював, а тому підстав для визначення позивачу заробітку (доходу), втраченого внаслідок ушкодження здоров'я, немає.

На момент заподіяння позивачу шкоди мінімальний розмір заробітної плати складав 3200 грн., позивачу встановлено 45% постійної втрати загальної працездатності, а тому з відповідача в користь позивача підлягає стягненню щомісячно 1440 грн. відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я (45% від 3200 грн. мінімальної заробітної плати).

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що через порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам по справі, рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача в користь позивача 12370,52 грн. матеріальної шкоди, а також стягувати з відповідача в користь позивача по 1440 грн. щомісячно на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 06 грудня 2018 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, 12370,52 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок зменшення загальної працездатності шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 1440,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді