ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4252/18 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/818/4519/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Курганникової О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про відшкодування шкоди та коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АК «Харківобленерго» про стягнення збитків, в якому просила стягнути з АК «Харківобленерго» на її користь 390200 (триста дев`яносто тисяч двісті) гривень, з яких 145 100 грн (сто сорок п`ять тисяч сто гривень) заподіяні збитки (упущена вигода), 145 100 грн (сто сорок п`ять тисяч сто гривень) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати, 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, збитки заподіяні майну та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральна шкода.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,25 га. кадастровий номер :00:001:0024 на які розташований зазначений житловий будинок. Зазначений житловий будинок із земельною ділянкою позивачем придбано 02.07.2008, однак в подальшому життєва ситуація змінилась та було прийнято рішення про продаж об`єкту нерухомості.

Під час показу об`єкту потенційному покупцю позивач виявила, що її земельна ділянка незаконно частково зайнята внаслідок розміщення лінії електропередачі, її майно на земельній ділянці ушкоджене. На час виникнення у неї права власності лінія електропередачі проходила поза межами її земельної ділянки, що видно із розташування старих опор.

З метою захисту своїх прав позивачка звернулась до органів правопорядку національної поліції та в порядку досудового врегулювання написала листа Відповідачу АК «Харківобленерго» з вимогою усунути порушення, повернувши лінію електропередачі згідно норм чинного законодавства на її попереднє місце. У відповідь АК Харківобленерго» повідомило про наявність дозволу власника, якого вона не надавала.

Вказує, що зазначеними діями АК «Харківобленерго» вчинило одразу кілька порушень її прав, а саме:

- незаконно зайняло частину належної їй земельної ділянки;

- здійснює використання земельної ділянки з порушенням цільового призначення;

- перешкоджає позивачу реалізувати земельну ділянку (упущена вигода);

- перешкоджає використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням;

- заподіяло збитків пошкодженням належного їй майна;

- заподіяло моральну шкоду, у зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зелінський П.Л. просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позивні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказано, що суд не звернув увагу, що на час виникнення у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку лінія електропередачі проходила повз земельну ділянку, що на даний час, видно із розташування старих опорів та доданого до відзиву плану-схеми. Таким чином на момент придбання будинку ОСОБА_1 не була обізнана про існування опори лінії електропередачі на цій земельній ділянці та про обмеження в її користуванні, адже вони були відсутні.

Послався на те, що судом проігноровано такий вид письмового доказу, як Звіт про оцінку майна, хоча даний звіт стосується предмету доказування, отриманий відповідно до встановленого законом порядку, на підставі доказу оцінюється вартість збитків. Намагаючись документально оформити та встановити розмір заподіяних мені збитків, ОСОБА_1 15.01.2018 уклала договір № 15-01/2018 на проведення оцінки з ПП «АС ТЕРРА» на виконання якого суб`єктом оціночної діяльності який має відповідно право виконано ряд робіт направлених на оцінку заподіяних збитків, які викладено в Звіті про оцінку майна.

Зауважив, що суд не звернув увагу на той факт, що потенційні покупці, щоразу відмовлялися від придбання належного ОСОБА_1 майна, яке розміщене по АДРЕСА_1 , після виявлення на земельній ділянці лінії електропередачі розташованої посередині ділянки. Вважає, що розміщенням повідомлення та показом земельної ділянки, ОСОБА_1 вжито заходів щодо одержанням доходу від продажу земельної ділянки, який став неможливий внаслідок суттєвого погіршення її характеристик.

АК «Харківобленерго» надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказано, що позивачем не було доведено підстави позову: реальність намірів продати земельну ділянку та можливість реального отримання упущеної вигоди. Зауважено, що оцінювач ОСОБА_3 згідно кваліфікаційного свідоцтва від 17.09.2005 є оцінювачем з експертної грошової оцінки земельних ділянок, а тому визначати вартість матеріального збитку (упущеної вигоди) не входить до кола його повноважень. Такий збиток має визначатись за результатами економічної експертизи.

Зазначено, що всі дані до характеристик земельної ділянки оцінювачу були надані позивачем, яка у даному випадку є особою заінтересованою.

Послались на те, що для розрахунку вартості земельної ділянки оцінювачем в якості альтернативного для моніторингу ринку земельних ділянок розглянуто земельні ділянки всієї Харківської області, в тому числі, Зміївський район АДРЕСА_2 . Вказані населені пункти не є подібними за рівнем інвестиційної привабливості, оскільки знаходяться на ближчій відстані до м. Харкова, ніж с. Новопросянське, в якому розташована спірна земельна ділянка, різним є і рівень розвитку інфраструктури у порівнюваних населених пунктах.

Вказано, що інші позовні вимоги ОСОБА_1 також є недоведеними.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,25 га. кадастровий номер :00:001:0024, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.07.2008 року за реєстровим номером 1121.

Відповідно до звіту про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку (упущеної вигоди) від 17.01.2018, складений оцінювачем з експертної грошової оцінки земельних ділянок ОСОБА_3 розмір вартості суб`єкта оцінки, а саме збиток (упущена вигода, що нанесено від проходження повітряної лінії електропередач крізь земельну ділянку площею 0,2500 га , що належить ОСОБА_1 , складає 145 100,00 грн.

Повітряна лінія (ПЛ) - 0.4 кВ від ТИ №109 с. Комсомольське (нині ПЛ 0.4 кВ від ТИ № НОМЕР_1 с. АДРЕСА_2 Ф-3) була побудована та введена в експлуатацію ще у 1971 році, а у 2004-2005 роках була проведена її реконструкція, значно раніше ніж Позивач придбала вказану земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем не надано будь-яких доказів про намагання продати земельну ділянку, зокрема відсутній договір з ріелтором (агентством нерухомості), який би підтверджував реальність намірів продати вказану земельну ділянку та отримати прибуток. Крім того, позивачем не доведено, що земельна ділянка та житловий будинок не можуть бути ним продані саме з причини розташування на земельній ділянці опори електропередачі, а не з інших об`єктивних причин. Позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми як прибутку, наведений Позивачем розрахунок упущеної вигоди (звіт про оцінку) є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях певного доходу та не підтверджений ніяким доказами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати Позивач в майбутньому.

Суд зазначив, що підстави для стягнення безпідставно набутого майна в розмірі орендної плати відсутні, оскільки повітряна лінія (ПЛ) - 0.4 кВ від ТИ №109 с. Комсомольське (нині ПЛ 0.4 кВ від ТИ № НОМЕР_1 с. Просяне Ф-3) була побудована та введена в експлуатацію ще у 1971 році, а у 2004-2005 роках була проведена її реконструкція, значно раніше, ніж Позивач придбала вказану земельну ділянку.

Позивач будь-яких доказів спричинення збитків саме відповідачем не надала. Крім того. позивачем не доведено, що вищевказане майно було пошкоджено через протиправні дії відповідача, про що також зазначено у висновку Нововодолазького відділу поліції про результати розгляду повідомлення ОСОБА_4 щодо пошкодження майна.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом цієї статті, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між поведінкою боржника та збитками, вина. За відсутності хоча б одного із визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Пред`явлення вимоги про відшкодування збитків (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником своїх зобов`язань.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 13.06.2012 у справі № 10/27 та від 12.09.2014 № 3-188гс14).

При визначенні розміру повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати такий дохід.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

В порушення процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не довела, що нею було зроблено пропозицію продажу її земельної ділянки саме за 145100 грн, та що підставою відмови покупців було саме розміщення ліній електропередачі на території земельної ділянки.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правилом ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим їх використання» землі енергетики земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об`єктів альтернативної енергетики, об`єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об`єктів, необхідних для експлуатації об`єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів.

Нормою п. 1.2 ДБН В.2.5-16-99 «Інженерне обладнання споруд, зовнішніх мереж. Визначення розмірів земельних ділянок для об`єктів електричних мереж» встановлено, що не підлягають відведенню у постійне користування земельні ділянки для розміщення опор повітряних ліній електропередачі напругою 0.4 к В та кабельних ліній електропередачі, якщо останні знаходяться на глибині нижче 0.5 м від поверхні ґрунту. Землекористування здійснюється у порядку, визначеному Земельним кодексом України та нормативними актами Держкомзему України.

Позивачем не доведено, що вона вживала заходів до укладення договору оренди землі із відповідачем на умовах плати у розмірі 145100 грн на рік, та їй було і цьому відмовлено.

Визначення розміру вартості безпідставно набутого майна у вигляді неотриманої орендної плати вимагає спеціальних знань у сфері ціноутворення на такі послуги, тобто експертних висновків у порядку ст.ст. 102, 103 ЦПК України, якими передбачено порядок надання учасником справи висновку експерта та призначення судової експертизи.

Однак доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження таких вимог про стягнення безпідставно набутого майна ОСОБА_1 при наявності процесуальної можливості до суду надано не було.

За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судам у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За таких обставин, предметом доказування у цій справі є факт заподіяння позивачеві шкоди, неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між ними, а також вина заподіювача.

ОСОБА_1 не було надано передбачених у ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, що саме діями відповідача їй спричинено майнової шкоди, наявні у справі фотографії не містять необхідних та достатніх відомостей щодо місця та часу фотографування та їх зв`язку із земельною ділянкою позивача, а тому така вимога також не доведена.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що позивач не довів факт порушення своїх майнових прав відповідачем, то відсутні законні підстави для компенсації моральної шкоди.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерахунку судових витрат, передбачених ст. 141 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 01.11.2019.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.