Справа № 300/447/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Воловецького районного суду від 09 жовтня 2018 року (головуючий суддя Софілканич О.А.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви позивача - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі - Банк) звернувся в суд з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору б/н від 05.12.2005 Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що позичальник не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого в нього перед Банком утворилася заборгованість станом на 01.05.2018 в сумі 33189 грн. 84 коп., з яких: 2781,09 грн. - заборгованість за кредитом та 30408,75 грн. - заборгованість за відсотками. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 3979,57 грн., яка була задоволена судовим наказом Воловецького районного суду від 13.07.2007, і різниця становить 29210, 27 грн. Також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховано штрафи: 500 грн. - фіксована частина, та 1460,51 грн. - процентна складова. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 31170,78 грн., та судові витрати.

Рішенням Воловецького районного суду від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити.

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що боржником зобов'язання не виконано належним чином та кошти не повернуті; не виконано і судовий наказ, виданий Воловецьким районним судом 13.07.2007; наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору; кредитний договір - не розірвано, а тому зобов'язання не припинено.

Сторони та їх представники в судове засідання не з?явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.67-70). Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до кредитного договору №б/н від 05.12.2005 ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - сума ліміту визначена 4800 грн., базова процентна ставка - 4 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми витрат. Підпис відповідача у заяві свідчить про те, що він погодився з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і Тарифами банку. Заява разом «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого Банк у 2007 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано Воловецьким районним судом Закарпатської області 13.07.2007, справа №2-н-24/07/, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.12.2005 в розмірі 3979,57 грн. (а.с.6). Як зазначено апелянтом, така заборгованість склалась станом на 10.06.2007.

Однак, у зв'язку з існуванням непогашеної заборгованості за кредитним договором позивач у червні 2018 року звернувся до суду, додавши до позовної заяви, зокрема, Заяву про видачу кредиту, «Умови і правила надання банківських послуг», розрахунок заборгованості за період з 09.12.2005 по 01.05.2018 та копію судового наказу від 13 липня 2007 року. Разом з позовною заявою подано Клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 01.05.2018 складає 31170,78 грн., з яких: 29210,27 грн. - заборгованість за кредитом та відсотками, 1960,51 грн. - штрафи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Банк, звернувшись у 2007 році із заявою про видачу судового наказу, змінив умови зобов?язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів, а тому право Банку нараховувати проценти за кредитним договором припинилось.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як зазначалось вище, у заяві про видачу кредиту визначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 «Умов і правил надання банківських послуг» строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місять і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми витрат.

В наданих Банком документах немає інформації щодо строку дії картки та її перевипуску, а отже, встановити строк дії кредитного ліміту не видається можливим.

Проте, у даній справі визначальним є факт звернення Банку до суду із заявою про видачу судового наказу.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 2781,09 грн. (а.с.8, зворот). Така заборгованість (загальна сума) виникла у боржника ще у жовтні 2006 року (а.с.7), а отже, була стягнута судовим наказом від 13 липня 2007 року.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами договору сторони погодили сплату відсотків - 4 % на місяць, та визначили, що погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми витрат.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2918 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, незалежно від строку дії картки, у будь-якому випадку, у Банку не було права нараховувати відсотки, щонайменше, після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу Банк на власний розсуд змінив умови зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив заяву банку про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, про що вказано також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц.

У цій Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за судовим рішенням заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З вимогою про стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України Банк не звертався.

Крім того, Банк просив стягнути з відповідача штрафи - фіксовану та процентну складову - посилаючись на пункт 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг», проте останнім пунктом приєднаних до позовної заяви «Умов та правил надання банківських послуг» є п. 7.3 (а.с.16).

Таким чином, Банком безпідставно пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків та штрафів, нарахованих після звернення Банку із заявою про видачу судового наказу, а відтак, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуюча:

Судді: