ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2978/19 Справа № 194/180/18 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю.І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 28835 (двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн. 09 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави на р/р 6001 в ГУК у м. Києві, , ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 899998, призначення платежу: судовий збір, Код 22030106.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції частково скасувати в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року, було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років два місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП було залишено без розгляду. Позовні вимоги прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» до обвинуваченого ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину було задоволено. Також, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, грошові кошти в сумі 3853,74 грн. (а.с. 4-10).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року. вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 було залишено без змін. Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» було задоволено та звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від основного та додаткового покарання, призначеного вироком суду Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року (а.с. 11-14).

Відповідно до висновку експерта - авто товарознавця ОСОБА_4 від 24 листопада 2014 року, досліджений судом (копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи та оригінал - в матеріалах кримінального провадження) визначена сума матеріальної шкоди, завданої власнику мотоциклу Geon Invader 250 - ОСОБА_1, державний номерний знак НОМЕР_4, яка складає 28835,09 грн. Вартість відновлюваного ремонту мотоциклу Geon Invader 250, державний номерний знак НОМЕР_4, складає 26024,5 грн. (а.с. 15-28).

Вартість проведеної експертизи, згідно квитанції з прибуткового касового ордеру №123 від 20 листопада 2014 року складає 850,00 грн. (а.с. 15).

Як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/0115985 ПАТ «Страхова група «ТАС», відповідальність ОСОБА_2 застрахована, застрахований транспортний засіб - "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_3 , страховий ліміт складає: за шкоду заподіяну життю, здоров'ю - 100000,00 грн., шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн., розмір франшизи становить 950,00 грн. (а.с. 63).

З дослідженого полісу № АС/4552878, який міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що відповідальність ОСОБА_1 застрахована у Страховому товаристві «Домінанта», застрахований транспортний засіб - мотоцикл Geon Invader 250, страховий ліміт складає: за шкоду заподіяну життю, здоров'ю - 100000,00 грн., шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн. (а.с. 63).

З наданої відповіді ОСОБА_2 з ПрАТ «СГ «ТАС» вбачається, що на його заяву від 27 квітня 2018 року (вих. № 2196 від 03 травня 2018 року), йому було повідомлено, що на його звернення до ПрАТ «СГ «ТАС» (приватне) стосовно дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 27 червня 2014 року за участю його автомобілю було зареєстровано 03 липня 2014 року за номером 003971/03/2014/С (а.с. 82).

Судом першої інстнації встановлено, позивач не мав можливості вчасно звернутися до страховика відповідача у відповідності до вимог Закону, оскільки він після ДТП знаходився тривалий час на лікуванні та реабілітації, довготривалий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України також завадило вчасно звернутись до Страхової компанії для отримання належних відшкодувань.

Враховуючи наведене, а також те, що з моменту скоєння ДТП (27 червня 2014 року) минуло більше одного року, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Страхової компанії відсутні правові підстави щодо виплати страхового відшкодування позивачу, за шкоду завдану майну. Однак вимог до страхової компанії заявлено не було.

Задовольняючи частково позовні вимоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку передчасно, оскільки позивачем не було отримано відмову від страхової компанії.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникає обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апеляційної скарги позивача щодо стягнення моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.

Суд першої інстанції не врахував, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з полісом страховик, яким є ПрАТ "Страхової групи "ТАС", забезпечує відшкодування шкоди завданої життю, здоров"ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно полісу №АІ/0115985 від 17.04.2014 року встановлено ліміт відповідальності: за шкоду заподіяну життю і здоров"ю - сто тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну - п"ятдесят тисяч гривень, розмір франшизи - дев"ятсот п"ятдесят гривень.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звертався до страховика відповідача з питання виплати щодо відшкодування шкоди та не отримав відповіді чи його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача ОСОБА_2

Позивач до страховика позовних вимог не пред"являв.

Однак, відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіянної життю, здоров"ю та /або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника-заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхових виплат (страхового) відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується моральна шкода в розмірі не більшому 5% ліміту, зазначеного в п. 9.3 ст.9 Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винним в скоєні ДТП. Крім того, позивач обгрунтовує розмір моральної шкоди, у тому числі і з підстав шкоди заподіяної його життю і здоров"ю внаслідок ДТП.

За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована вирішується залежно від висловленої ним згоди на таке відшкодування, у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

В суді першої інстанції не вирішувалось процесуальне питання щодо залучення до розгляду справи страховика, позовні вимоги не заявлялись, тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучити до розгляду даної справи співвідповідача.

Тому, заявлені вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди до особи, яку визнано винним в скоєні ДТП є передчасними.

Що не позбавляє права у подальшому на звернення до суду з відповідними вимогами у встановленому законом порядку.

Однак, відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв"язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов"язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу , який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Слід пам"ятати, що страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи, яка не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика.

Крім того, за правилами п.32.7 ст.32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не відшкодовує втрату товарної вартості пошкодженого майна.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Однак, позивач позовних вимог про стягнення шкоди зі страхової компанії не пред'являв, чим скористався своїм правом на власний розсуд.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року.

Згідно висновку експерта-автотоварознавця №249/14 від 24.11.2014 року який міститься в матеріалах справи та з яким погодився відповідач ОСОБА_2, визначена сума втраченої вартості транспортного засобу внаслідок ДТП у розмірі - 2810, 59 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

А саме, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сума втраченої вартості транспортного засобу у розмірі 2810, 59 грн., згідно висновку експерта-автотоварознавця №249/14 від 24.11.2014 року.

Також, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 950 грн. франшизи, оскільки це передбачено полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

А всього, підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 3760,59 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення на користь позивача з відповідача втраченої вартості транспортного засобу та франшизи, а в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити з підстав їх передчасності.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму втраченої вартості транспортного засобу у розмірі 2810, 59 грн., франшизу - 950 грн., а всього 3760,59 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко