Справа № 148/2421/18
Провадження №2/148/283/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.06.2010 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.05.2010 і до повноліття дитини.

На початку виконання даного рішення суду він був працевлаштований та добросовісно сплачував аліменти. Однак, в подальшому його звільнили з роботи та в даний час він офіційно не працює, підробляє сезонно.

На сьогодні, він має досить значну суму заборгованості по сплаті аліментів, яка складає 117245,75 грн. Разом з тим, кожен місяць сплачує невелику суму для її погашення.

Враховуючи, що розмір аліментів становить 2407,50 грн. щомісячно, а сума заборгованості суттєво збільшується, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.06.2010, та стягнути з нього аліменти на користь відповідача, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1013,50 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач не з'явився, у позовній заяві вказав, що просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа, виданого 08.06.2010 Гайсинським районним судом Вінницької області (а.с. 8), з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.05.2010 і до повноліття дитини.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №19842061 за період з 01.10.2018 по 01.11.2018 по виконавчому листу від 08.06.2010 (а.с. 9), сукупний розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів станом на 01.11.2018 становить 117245,75 грн., щомісячний розмір аліментів становить 2407,50 грн.

Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 10), вбачається, що позивачем ОСОБА_1 за 2 квартал 2018 року по 3 квартал 2018 року отримано дохід в сумі 126 грн., як додаткове благо.

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №20/4771 від 25.10.2018 (а.с. 11), ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в період з 07.09.2018 по 18.10.2018 з діагнозом "змішана тривожна та депресивна реакція".

Відповідно до протоколу обстеження головного мозку Центру сучасної діагностики "Нейромед" від 10.09.2018 (а.с. 12), у ОСОБА_1 виявлено поодинокі мілкі гліозні перивентрикулярні вогнища посттравматичного генезу, передня трифуркація лівої ВСА.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.180-182, 192 СК України.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідач хоч і не визнала позовні вимоги позивача, однак належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача не надала.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів, суд приймає до уваги ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», якою встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 складає 2027 грн., а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 1013,50 грн., які і просить стягувати з себе позивач.

В свою чергу, стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, адже обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Також судом врахованоінтереси дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який на даний час непрацевлаштований, постійного місця роботи та стабільного заробітку не має, однак має сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, а тому суд вважає можливим зменшити розмір аліметів, які стягуються з ОСОБА_1 та стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1013,50 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, як він і просить.

Щодо часу, з якого необхідно зменшити розмір аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

В зв'язку з чим, у вимозі позивача про зменшення розміру аліментів, починаючи з дня подачі заяви до суду слід відмовити, а аліменти у новому розмірі стягнути від дня набрання чинності рішенням суду.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи, що позивач у позовній заяві не ставить питання про відшкодування судових витрат - судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с. 1), суд залишає дані судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст. ст. 180-183, 192 СК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.06.2010 по справі №2-449/2010 та стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1013,50 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності цим рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів, починаючи з дня подачі заяви до суду, відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: