Провадження № 22-ц/802/375/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А.К., Русинчука М. М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» про визнання дій протиправними, договору частково недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, заборону вчинити дії, відшкодування майнової і моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», зокрема, касирами автостанції, йому відмовлено у продажі пільгового квитка як інваліду другої групи. У зв'язку з цим вказує на протиправність дій відповідача, яка порушує його законні права, тому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу йому пільгових квитків; визнати незаконним зазначення у договорах між відповідачем та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_3 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов'язати відповідача вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_3 договорів у відповідність до норм чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборонити відповідачу підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнути з відповідача в його користь майнову шкоду у розмірі 11 грн 27 коп.; стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн 00 коп.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 у даній справі повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, а також на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, просив вказану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як визначено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду від 30 січня 2019 року, у визначений судом строк, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження за даним позовом.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

За нормами статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частинами 2 та 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу йому пільгових квитків; визнати незаконним зазначення у договорах між відповідачем та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_3 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов'язати відповідача вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_3 договорів до умов чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборонити відповідачу підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнути з відповідача в його користь матеріальну шкоду у розмірі 11 грн 27 коп.; стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп. Разом з тим, позивач просив витребувати у відповідача належним чином завірені копії договорів з додатками, укладених між відповідачем і перевізниками, в яких передбачено обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, зокрема, з підстав недодержання позивачем вимог ст.175 ЦПК України, а саме - заявником у своєму позові не чітко сформульовані вимоги, зі змісту позову неможливо визначити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визнати у рішенні.

На виконання вказаної ухвали позивачем подано до суду заяву «З процесуальних питань», в якій він вказує, що пред'явлені ним вимоги чітко сформульовані, а позовна заява повністю відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а крім того зазначив, що вказані питання можна було би вирішити під час підготовчого провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Разом з цим, вказаною статтею визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, позивач самостійно визначає підстави та предмет позову, зазначаючи необхідність захисту свого порушеного права.

Крім того, повертаючи позовну заяву у зв'язку з неусуненням її недоліків, суд першої інстанції фактично на стадії вирішення питання про відкриття провадження надав оцінку щодо складу учасників судового процесу та заявлених позовних вимог, що відповідно до процесуального закону вирішується на стадії підготовчого провадження та розгляду справи по суті, а не при вирішенні питання про відкриття провадження.

Статтею 189 ЦПК України встановлено завдання підготовчого провадження, які полягають в остаточному визначенні предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясуванні заперечень проти позовних вимог; визначенні обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішенні відводів; визначенні порядку розгляду справи; вчиненні інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Як встановлено ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішити спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Таким чином, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачеві з тих підстав, що позивачем не визначений спосіб захисту прав та інтересів, який позивач просить визначити у рішенні, чітко не сформульовані позовні вимоги та не зазначені позовні вимоги до кожного з відповідачів, не взявши до уваги, що такі дії можливо провести в ході підготовчого провадження у даній справі, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, є проявом надмірного формалізму та позбавлення позивача можливості захистити своє право в суді.

Отже, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість підстав повернення позовної заяви позивачу.

З огляду на викладене, підстав для повернення скарги у суду першої інстанції не було, оскільки визначені судом підстави суперечать встановленим нормам процесуального закону. Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам і дослідженим матеріалам справи та процесуальним нормам, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому апеляційний суд доходить висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви на підставі частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскільки суд, приймаючи рішення про визнання заяви неподаною та повертаючи її позивачеві, порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді