Житомирський апеляційний суд
Справа №275/706/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л.І.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №275/706/19 за позовом Житомирського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лівочки Л.І.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Житомирський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Житомирського обласного центру зайнятості 5437 грн. 33 коп.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 30 травня 2002 року по даний час відповідачка була зареєстрована приватним підприємцем, проте 23 березня 2017 року вона стала на облік в Брусилівському районному центрі зайнятості як безробітна. Перебуваючи на вищевказаному обліку до 03 січня 2019 року, ОСОБА_1 отримала 6437 грн. 33коп. державної допомоги по безробіттю.

Відповідачка добровільно повернула 1000 грн., проте іншу частину отриманної допомоги по безробіттю, яка складає 5437 грн. 33 коп., відмовляється повертати.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Житомирського обласного центру зайнятості 5437 грн. 33 коп. отриманної державної домоги по безробіттю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирського обласного центру зайнятості судовий збір у розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що в 2002 році дійсно була зареєстрована, як підприємець. Однак, з 2005 року підприємницькою діяльністю не займалась та відповідних доходів від підприємницької діяльності не отримувала. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд безпідставно застосував Закон України «Про зайнятість населення», оскільки ним не передбачено те, що фізична особа, яка зареєстрована ФОП, не має право набути статусу безробітного та отримувати допомогу.

В судовому засіданні представник позивача не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. Виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Брусилівського районного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної та виплату допомоги по безробіттю. При цьому, вона вказала, що не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності.

З 23 березня 2017 року ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Долучений до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить інформацію про те, що ОСОБА_1 з 30 травня 2002 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

На підставі виявленого факту 3 січня 2019 року провідним фахівцем з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Брусилівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яким встановлена та обставина, що за період з 23 березня 2017 року по 3 січня 2019 року ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено 6437 грн. 33 коп.

У січні 2019 року відповідач добровільно сплатила позивачеві 1000 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення із заявою про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 не повідомила центр зайнятості про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, тобто підстави для надання їй статусу безробітної та призначення матеріальної допомоги були відсутні, а тому виплачені кошти у розмірі 5437 грн. 33 коп. підлягають поверненню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст.36 даного Закону передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості надання соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, обов`язковою умовою для покладення на особу обов`язку повернути виплачену їй допомогу по безробіттю є встановлення факту умисного подання нею недостовірних відомостей та зловживання своїми обов`язками.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Звертаючись до Брусилівського районного центру зайнятості, ОСОБА_1 вважала, що має право на отримання статусу безробітної, оскільки підприємницькою діяльністю не займається та не отримує дохід.

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом періоду перебування на обліку у центрі зайнятості відповідач фактично здійснювала підприємницьку діяльністю та отримувала дохід від такої діяльності.

За змістом положень законодавства України призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме із відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. При вирішенні питання щодо надання особі статусу безробітної та призначення їй відповідної грошової допомоги вирішальне значення має не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи-підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу ( прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її існування.

Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про надання статусу безробітної, вона фактично підприємницьку діяльність не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримувала. Доказів того, що при зверненні до Брусилівського районного центру зайнятості вона, діючи умисно та зловживаючи обов`язками, не вказала про наявність реєстрації її як фізичної особи-підприємця, суду не надано. Окрім того, заслуговує на увагу та обставина, що зазначена інформація не є конфіденційною та центр зайнятості мав можливість перевірити її під час прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу безробітної і призначення допомоги по безробіттю.

Слід також зазначити, що позивач, як на правову підставу позовних вимог, посилався на ст.1166 ЦК України, якою визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду у деліктних правовідносинах. Водночас, до спірних правовідносин дана норма не може бути застосована, оскільки вони регулюються положеннями ст.1212 ЦК України, а також ст.1215 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності набувача.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно та умисно не вказала про реєстрацію її як ФОП, підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового,- про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні позову Житомирського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 4 листопада 2019 року.