Справа № 344/1357/19
Провадження № 2/344/2299/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - також «Позивач»)звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - також «Відповідач») про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 6 933,14 грн. в рахунок відшкодування витрат на утримання спільного майна - домоволодіння АДРЕСА_1 протягом грудня 2017 року, січня-березня, жовтня-грудня 2018 року.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, він, як співвласник спільного майна - домоволодіння АДРЕСА_1 протягом грудня 2017 року, січня-березня, жовтня-грудня 2018 рокусплачував кошти за надання послуг газопостачання у відповідності до укладених договорів на загальну суму 13 866, 27 грн.

Оскільки Відповідач,якає співвласником 1/2 частки домоволодіння, добровільно ухиляється від участі в утриманні даного домоволодіння та оплаті послуг з газопостачання, Позивач, як було ним зазначено, змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування понесених витрат на оплату газопостачання.

Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в поданому на адресу суду Відзиві на позов, а також запереченні на відповідь на відзив.

Зокрема, заперечуючи проти позовних вимог Позивача, Відповідач покликається на те, що з лютого 2017 року вона не проживає в домоволодінні АДРЕСА_1, оскільки з боку Позивача їй чиняться перешкоди в цьому, а, відтак, на неї не може бути покладено обов'язку щодо оплати послуг газопостачання.

Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача,Віповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №100550736 від 17.10.2017 року (а.с.5) домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3.

Як зазначив Позивач в позовній заяві, а Відповідач не заперечила та підтвердила у Відзиві на позов, вищевказане домоволодіння було придбане ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 (час перебування в шлюбі з 29.08.2008 по 11.05.2017 р.), а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначив в позовній заяві Позивач, відповідно до умов укладених договорів, він, як співвласник вищевказаногодомоволодіння, є споживачем послуг з газопостачання.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом частини 1 статті 901 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язання визначено статтею 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, в період грудень 2017 року, січень-березень та жовтень-грудень 2018 року, Позивач, як, співвласник домоволодіння АДРЕСА_1, - ніс витрати по оплаті за послуги газопостачання, оплативши за вказані періоди суму кошів у 13 866,27 грн. (а.с.10-15).

Доказів, які б спростовували факт оплати ОСОБА_2 вищевказаних сум коштів за послуги газопостачання, Суду надано не було, а Судом таких обставин не встановлено.

Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 369 ЦК України).

При цьому, як вже було зазначено, стаття 322 ЦК Українизобов'язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вищевказаною нормою права встановлено презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

При цьому, системний аналіз змісту чинного законодавства України свідчить про те, що договором або законом обов'язок з утримання майна власника може бути покладено на іншу особу.

При цьому, відповідно до загальних принципів зобов'язального права, особа, яка понесла витрати на утримання майна, яке на праві власності належить іншій особі, має право на відшкодування власником понесених нею документально підтверджених витрат за наявності передбачених законом обставин.

Зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Частиною 3 статті 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу.

Вказана норма права надає третій особі право виконати зобов'язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно боржника (право оренди, право застави тощо). Тобто якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов'язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні та/або користуванні такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника і навіть без його повідомлення вправі виконати зобов'язання боржника перед кредитором. В такому разі до виконавця переходять всі права кредитора у зобов'язанні, тобто зобов'язання зберігається, але відбувається заміна кредитора.

Фактично в спірних правовідносинах мало місце виконання третьою особою (ОСОБА_2, як іншим співвласником) обов'язків боржника (ОСОБА_3.) щодо оплати їїчастки вартості послуг газопостачання, з метою забезпечення належного утримання та функціонування майна - домоволодіння, яка перебуває у спільній власності вказаних осіб.

Суд також звертає увагу на те, що в даній цивільній справі Судом не встановлено обставин існування договірних обов'язків співвласників по утриманню майна - домоволодіння АДРЕСА_1, а тому Суд, враховуючи законодавчо закріплену в статті 372 ЦК України презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності (оскільки іншого суду не доведено), приходить до висновку про спільне зобов'язання співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з утримання належного їм майна (домоволодіння) в рівних частках щодо кожного співвласника.

Стосовно посилання Відповідача на ту обставину, що вона фактично не проживає у домоволодінні АДРЕСА_1, Суд звертає увагу на те, що вказана обставина не є підставою для звільнення її від обов'язку щодо утримання спільного майна.

Відтак, оскільки в ході судового розгляду Позивачем документально підтверджено факт понесення ним витрат на оплату послуг з газопостачання в сумі13 866,27 грн., враховуючи вимоги вищенаведених норм чинного законодавства, відсутність в матеріалах справи доказів, які б спростовували факт понесення Позивачем зазначених витрат, Суд дійшов висновку про наявність у Позивача права на відшкодування співвласником майна ОСОБА_3 понесених витрат в частці 1/2, що становить: 13 866,27 грн. : 2 = 6 933,14 грн.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача частини понесених Позивачем витрат по оплаті послуг газопостачання за домоволодіння АДРЕСА_1, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Належних доказів на підтвердження факту оплати послуг правничої допомоги Суду не надано, а тому вказані витрати (в розмірі 1000 грн.) відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 322, 525, 526, 901, 903ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 213-216 ЦПК України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 933,14 грн. в рахунок відшкодування витрат на утримання спільного майна - домоволодіння АДРЕСА_1 протягом грудня 2017 року, січня-березня, жовтня-грудня 2018 року.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.04.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.