Справа №242/869/19
Провадження №2-о/242/136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Селидове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 Сергоєвича, заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, ОСОБА_2 Ірайсат Сергоївна, про встановлення факту постійного проживання на території України,

За участю представника заявника ОСОБА_3, представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_4,-

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України. В обґрунтування своєї заяви вказав, що він народився у с. Іриб Чародинського району, Дагестан, з 1986 року постійно проживає на території України по теперішній час та є громадянином України. Встановлення юридичного факту постійного проживання на території України необхідно для того, щоб його рідна сестра ОСОБА_2 Ірайсат Сергоївна, громадянка ОСОБА_5 федерації, якій надано статус біженця, мала можливість набути громадянство України за територіальним походженням на підставі п. 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215. Просить встановити факт постійно проживання ОСОБА_1 до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Заявник, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився.

Представник заявника ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заяву ОСОБА_1, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області ОСОБА_4, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі заявника ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

З копії паспорта громадянина України серії ВК №682122, виданого 08 січня 2010 року Київським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, Дагестан, з 30.03.2004 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно із довідки № від 21.01.2015 року ОСОБА_1 взято на облік осіб, переміщеної з тимчасово окупованої території України за адресою: АДРЕСА_1.

20.06.1991 року ОСОБА_1 отримав диплом Донецького інституту радянської торгівлі серії РВ №821849, згідно з яким ОСОБА_1 в 1986 році вступив до Донецького інституту радянської торгівлі і в 1991 році закінчив повний курс інституту за спеціальністю «Економіка торгівлі» у м.Донецьк.

Безперервна трудова діяльність заявника у м.Донецьк, м. Запоріжжя та м. Авдіївка починаючи з квітня 1991 року підтверджують відповідні записи трудової книжки серії БТ ІІ №0450026, виданої на імя ОСОБА_1 25.04.1991 року.

Суд не бере до уваги військовий квиток серії УН №0365313, оскільки прізвище заявника ОСОБА_1 не збігається із прізвищем зазначеним у квитку «ОСОБА_6С.».

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні зазначав, що трудова книжка заявника та диплом про освіту не є безумовним підтвердженням факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд не погоджується із даним твердженням, оскільки судом в ході розгляду справи не встановлено того, що під час виконання трудових обовязків та навчання у Донецькому інституті радянської торгівлі заявник ОСОБА_1 перебував поза межами України.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу.

Законом України «Про громадянство України», зокрема статтею 3 визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом країни «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлені факти. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Встановлення юридичного факту постійного проживання на території України необхідно для того, щоб рідна сестра заявника - ОСОБА_2 Ірайсат Сергоївна, громадянка ОСОБА_5 федерації, якій надано статус біженця, мала можливість набути громадянство України за територіальним походженням на підставі п. 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215.

Відповідно до ст..8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобовязання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобовязання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Пунктом 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215, передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з рідними (повнорідними та неповнорідними) братом чи сестрою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У заяві заявник зазначав, що у звязку із зміною паспорту громадянина колишнього СРСР, він не може підтвердити реєстрацію постійного проживання з 1986 року.

Пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215 визначає, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи викладене та те, що встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України необхідно для того, щоб його рідна сестра - ОСОБА_2 Ірайсат Сергоївна, громадянка ОСОБА_5 федерації, якій надано статус біженця, мала можливість набути громадянство України за територіальним походженням на підставі п. 31 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215, та заявником до суду надано належні та допустимі докази, суд вважає доведеним у судовому засідання факт постійного проживання ОСОБА_1 до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 Сергоєвича, заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, ОСОБА_2 Ірайсат Сергоївна, про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_7 Сергоєвич, ІНФОРМАЦІЯ_5, постійно проживав до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.04.2019 року.

Суддя В.І.Капітонов