Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 547/1021/15-ц

провадження № 61-13697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області, реєстраційна служба Семенівського районного управління юстиції в Полтавській області,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3. ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_6, на рішення Семенівського районного суду Полтавської області в складі судді Любицького В. О. від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області в складі суддів: Кривчун Т. О., Карнауха П. М., Чумак О. В., від 05 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області, реєстраційної служби Семенівського РУЮ Полтавської області, третя особа ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування: - наказів від 15 травня 2014 року, від 28 травня 2014 року та наказу від 12 серпня 2014 року, згідно переліку, зазначеного у позовній заяві, головного управління Держземагенства у Полтавській області, правонаступником якого є головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок різних розмірів загальною площею 241 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства ОСОБА_5, - наказу від 25 листопада 2014 року головного управління Держземагенства у Полтавській області, правонаступником якого є головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_5; - договору оренди землі від 01 грудня 2014 року, укладеного між головним управлінням Держземагенства у Полтавській області, правонаступником якого є головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, та ОСОБА_5; - рішення державного реєстратора реєстраційної служби Семенівського РУЮ Полтавської області від 19 січня 2015 року про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_5 земельної ділянки у розмірі 22 га на підставі указаного договору оренди землі від 01 грудня 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що спірні накази видані з порушенням вимог Закону України «Про фермерське господарство» та ЗК України, а саме: земельні ділянки виділені не єдиним масивом; без обґрунтування ОСОБА_5 розміру земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку і необхідності отримання також великих площ земельних ділянок, перспектив діяльності фермерського господарства та ненадання підтвердження наявності необхідної для обробітку земельних ділянок сільськогосподарської техніки для обробітку земель, у зв'язку із не зазначенням інших обставин, передбачених статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Позивачі посилались на порушення їх прав, як користувачів земельних ділянок, які їм в 2000 році наділені відповідними рішеннями Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області і які передані, згідно оспорюваних наказів ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року відмовлено в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області, реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції в Полтавській області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 виконав усі передбачені Законом України «Про фермерське господарство» умови для отримання дозволу на укладення договору оренди землі та надав усі необхідні документи та обґрунтування бажаних розмір і місця розташування ділянок, розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у зв'язку із чим вимоги позивачів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року апеляційну скаргу представника позивачів - ОСОБА_6, відхилено. Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, у даній справі не дослідили усіх необхідних доказів, які є необхідними для правильного вирішення справи та дійшли помилкових висновків про відмову у позові, ухваливши необґрунтовані рішення. Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України. Вимогами статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначено обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які не виконані ОСОБА_5, не перевірені компетентними органами під час ухвалення оскаржених наказів, що залишено поза увагою судів попередніх інстанцій.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відділу Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області, реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції в Полтавській області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення державного реєстратора, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_6, на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що за письмовими клопотаннями ОСОБА_5 на ім'я начальника головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (різних розмірів) державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на умовах оренди за межами населеного пункту на території Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області, Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області видано накази про надання дозволів ОСОБА_5 на розроблення документації із землеустрою, а саме:

1)накази від 15 травня 2014 року за № 637-СГ на земельну ділянку площею 14 га; № 638-СГ на земельну ділянку площею 6 га; № 639-СГ на земельну ділянку площею 5,5 га; № 640-СГ на земельну ділянку площею 28 га; № 641-СГ на земельну ділянку площею 7,5 га; № 642-СГ на земельну ділянку площею 10 га; № 555-СГ на земельну ділянку площею 27 га;

2) накази від 28 травня 2014 року за № 702-СГ на земельну ділянку площею 9,5 га; № 703-СГ на земельну ділянку площею 22 га; № 704-СГ на земельну ділянку площею 10 га; № 705-СГ на земельну ділянку площею 5,7 га; № 706-СГ на земельну ділянку площею 23,8 га; № 707-СГ на земельну ділянку площею 30 га; № 708-СГ на земельну ділянку площею 20 га;

3) наказ № 2213-СГ від 12 серпня 2014 року на земельну ділянку площею 22 га.

Для видачі зазначених наказів ОСОБА_5 до головного управління Держземагенства в Полтавській області були надані письмові обґрунтування щодо надання земельних ділянок, у яких зазначено про бажання створити фермерське господарство для виробництва та збуту сільськогосподарської продукції, підвищення та раціонального використання земельних ресурсів, збереження родючості ґрунтів, сприяння соціальному розвитку села, для підтримання раціональної структури посівних площ та організації сівозміни з правильним чередуванням культур. Указано на необхідність для цього земельних площ розміром 132 га з метою найбільш ефективної діяльності фермерського господарства, для ведення якого він має у розпорядженні трактор МТЗ-80, автомобіль ГАЗ-53, сівалку СПЧ-6 та культиватор.

Також були додані викопіювання з перерозподілу земель Веселоподільської сільської ради земельних ділянок щодо їх місцезнаходження та орієнтованого розміру.

Згідно копії диплому серії НОМЕР_1 від 31 серпня 1982 року ОСОБА_5 у 1982 році закінчив навчання в Хорольському технікумі механізації сільського господарства МСГ УРСР по спеціальності «Механізація сільського господарства».

Також, до клопотань про надання дозволів на розробку проекту землеустрою були додані копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_5, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, з зареєстрованим місцем проживання останнього - АДРЕСА_1 та картку платника податків НОМЕР_3 від 29 січня 2014 року.

Відповідно до наказу головного управління Держземагенства у Полтавській області від 25 листопада 2014 року за № 4676-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства із земель запасу за межами населених пунктів в адміністративних межах Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області та надано ОСОБА_5 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності із зазначенням кадастрового номера загальною площею 22 га ріллі для ведення фермерського господарства в оренду терміном на 21 рік. Наказано також укладати договір оренди зазначеної земельної ділянки від імені головного управління Держземагенства у Полтавській області.

01 грудня 2014 року між головним управлінням Держземагенства у Полтавській області (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер - НОМЕР_4) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів та території Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Пунктом 8 договору визначено, що він укладений на 21 рік.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зазначений договір оренди землі на підставі заяви ОСОБА_5 зареєстрований реєстраційною службою Семенівського РУЮ Полтавської області 19 січня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень статті 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Розглядаючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції не установив наявність чи відсутність порушення, не визнання або оспорення прав, свобод чи інтересів указаних позивачів та, у зв'язку із цим не з'ясував чи мають останні право подання відповідного позову у даній справі.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Верховний Суд вважає, що установлення обставин щодо порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що давало б останнім право на звернення до суду із даним позовом є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому не можна погодитися з відсутністю в рішенні судів попередніх інстанцій будь-яких аргументів стосовно встановлення указаних обставин.

Крім того, відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України в редакції, чинній на час винесення оспорюваних наказів, визначені випадки, коли земельні торги не проводяться. Зокрема, при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Стаття 123 ЗК України регулює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Водночас відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Тобто, закон визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 6-2237цс16 та від 14 червня 2017 року у справі № 6-2354цс16.

Аналогічний правовий висновок викладено, також, у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 697/2768/16-ц (касаційне провадження 61-17499св18) та подібних постановах.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Так, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на момент розгляду справи судами, на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з'ясували чи є порушеними права позивачів, за захистом яких вони звернувся до суду, не перевірили, які саме дії чи бездіяльність відповідачів призвели до порушення прав позивачів, а також не зробили обґрунтованих висновків по суті спору з огляду на положення статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» у відповідній редакції, не дали оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві ОСОБА_5, належним чином не перевірили, як останній обґрунтовував розміри земельних ділянок у 132 га, які перспективи діяльності власного фермерського господарства він наводив при цьому та які з них були враховані при прийнятті рішень відповідачем, чи мав (має) ОСОБА_5 можливість самостійно, силами та працею членів фермерського господарства вести фермерську діяльність, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав (має) ОСОБА_5 потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства та інші обставини, за яких видані оскаржені рішення відповідачів.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суди не встановили тих зазначених вище обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, що позбавляє Верховний Суд, у повноваження якого не входить встановлення фактичних обставин та надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, ухвалити рішення у справі по суті спору.

Прохання касаційної скарги про скасування судових рішень із ухваленням судом касаційної інстанції нового рішення про задоволення позову є безпідставне, оскільки наведені вище мотиви та підстави скасування судових рішень потребують встановлення фактичних обставин та оцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції згідно вимог статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі рішення - скасуванню з підстав, передбачених статтею 411 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3. ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик