РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2886/18

08 квітня 2019 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника відповідача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього на його користь заборгованість по договору кредиту № б/н від 28.11.2013 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 07.10.2018 року у розмірі 34653 грн. 39 коп. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Так у позовній заяві позивач зазначає, що 28.11.2013 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір № б/н шляхом написання Анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно, зазначеного договору, відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором № б/н від 28.11.2013 року. Банк виконав взяті на себе зобовязання та встановив кредитний ліміт на картку у розмірі 1000,00 грн. Відповідач ОСОБА_2 порушує умови договору та не проводить в установлений термін оплату. Станом на 07.10.2018 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 34653 грн. 39 коп. з яких: 956 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 27870 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1626 грн. 35 коп. - штраф ( процентна складова) .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1, 5, 6, ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача, як доказ укладення з відповідачем кредитного договору, посилається на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана сторонами (а.с.7); розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.5-6); витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.8); витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32).

Однак, виходячи з правового аналізу вказаних вище норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника ОСОБА_2

Окрім того, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку її дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.

Крім того, представником позивача не доведено, що долучені до позову Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку дійсно являються складовою частиною укладеного 28.11.2013 року між сторонами договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки, останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії, та не містять підпису позичальника ОСОБА_2 , в свою чергу позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-Заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг .

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які позивачем долучені до матеріалів позову, в обґрунтування позовних вимог, також не містить відомостей, що відповідач був ознайомлений саме з ними.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про відсутні належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 28.11.2013 року, був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні «Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Правила користування платіжною карткою», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, «Тарифи Банку», на які посилається позивач як докази умов кредитного договору від 28.11.2013 року.

Вказана правова позиція зазначена і у постановах Верховного суду Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року справі № 364/737/17 (провадження № 61-2022св18) та від 13 червня 2018 року, справа № 733/608/16-ц (провадження №61-5191св18)

Щодо загального розміру заборгованості ОСОБА_2 у сумі 34653 грн. 39 коп. з яких: 956 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 27870 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1626 грн. 35 коп. - штраф ( процентна складова) (а.с.5-6), то представник позивача посилається на розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28.11.2013 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2, станом на 07-10-2018 (а.с.5-6)

Проте, даний розрахунок заборгованості також не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений співробітниками банку, - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача .

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Також, відповідно до пункт 4 розділу VII Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (Положення 705).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254).

Таким чином, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року, провадження № 61-5191св18.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту.

Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а тому доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги Акціонерного товариства КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» сплаченого ним судового збору, також не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст. 207, 549, 628, 638, 1054, 1055, ст. 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимо Акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк 'Приватбанк', м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50, 49094, .

Відповідач:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Великий Стидин, вул. Вигінська, 23, Костопільського району, Рівненської області, РНОКПП: НОМЕР_1.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2019 року

СуддяОСОБА_4