ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/508/19 провадження № 22-ц/821/370/19 категорія 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у складі: головуючого судді Токової С.Є., дата складання повного тексту рішення 10 червня 2019 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 30 квітня 2014 року він працював на посаді першого заступника голови правління ПАТ «Черксиобленерго».

Наказом від 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов`язків).

ОСОБА_1 вважає своє звільнення з займаної посади незаконним та таким, що порушує його законні права та інтереси, оскільки до його трудових обов`язків не входило зберігання печатки установи, яка була передана йому на зберігання, а через декілька днів ним була повернута в.о. голови правління ОСОБА_2 , у зв`язку з чим підстав для його звільнення у зв`язку із грубим порушенням трудових обов`язків відсутні.

Зазначає, що він був позбавлений можливості надати письмові пояснення, оскільки про факт звільнення з посади він дізнався вже після прийняття відповідного наказу про звільнення.

Факт невиконання трудових обов`язків (з якими відповідач пов`язує звільнення його з роботи) мав місце під час його тимчасової непрацездатності, тому ця обставина унеможливлювала виконання ним роботи за трудовим договором із поважних причин і на законних підставах звільняла його від виконання трудових обов`язків, обумовлених контрактом та відповідальності за їх невиконання.

У зв`язку з викладеним, на думку позивача, він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку визначив у розмірі 636032,44 грн. (1458,79 грн. (середньоденна заробітна плата) * 436 днів (кількість робочих днів).

Вказує на те, що копію наказу про звільнення він не отримував, трудову книжку йому не видали, тому місячний строк позовної давності ним не є пропущеним.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 153-п/тз від 05 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків; поновити ОСОБА_1 на роботі та стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 636 032,44 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів суду порушення своїх трудових прав, так як його звільнення відповідачем здійснено на законних підставах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 153-п/тз від 05 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків; поновити ОСОБА_1 на роботі та стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 06 квітня 2017 року по 04 січня 2019 року в розмірі 636 032,44 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного встановлення та надання оцінки всім обставинам, що мають значення для справи.

Вважає, підстава його звільнення, а саме втрата печатки установи є незаконною, оскільки в його діях відсутній склад дисциплінарного правопорушення та відповідно відсутні підстави для його звільнення чого не враховано судом.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку ототожнивши дати вчинення нібито дисциплінарного проступку та фактичної дати звільнення, яка вказана в наказі № 153-п/тз, а саме 05 квітня 2017 року.

Зазначає, що в період з 05 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серія НОМЕР_1 , виданий Комунальним некомерційним підприємством «Третій Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Щодо неповідомлення про свою непрацездатність зазначає, що ПАТ «Черкасиобленерго» було про це відомо, оскільки в іншому випадку за відсутності його на робочому місці більше 3 годин, його могли б звільнити за прогул.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ПАТ «Черкасиобленерго», зазначено, що при винесенні оскаржуваного рішення Соснівським районним судом м. Черкаси правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, повно та всебічно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а тому ПАТ «Черкасиобленерго» не погоджується із твердженнями та вимогами апелянта та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зазначає, що позивач безпідставно виніс за територію Товариства та передав сторонній, звільненій з посади в.о. голови правління, відстороненій від посади за рішенням суду, підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень особі печатку вже 25 березня 2017 року, тобто після проголошення ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та після прийняття загальними зборами акціонерів ПАТ «Черкасиобленерго» рішення про припинення повноважень т.в.о. голови правління ОСОБА_2 . 13 лютого 2017 року.

Саме вищевказане грубе одноразове порушення трудових обов`язків слугувало причиною звільнення позивача, адже знаючи та усвідомлюючи те, що ОСОБА_2 повідомлено про підозру, а також відсторонено від виконання обов`язків в.о. голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та звільнено з посади в.о. голови правління Товариства позивач свідомо та умисно порушив свої трудові обов`язки.

Крім того, відповідачем було вжито всіх можливих заходів для належного інформування позивача про його звільнення, що підтверджується актом про присутність на нараді 05 квітня 2017 рок ОСОБА_1 та його попередження про звільнення 05 квітня 2017 року, згідно якого, позивач був присутнім на нараді Товариства, яка проводилася починаючи з 07:30 та під час якої ОСОБА_1 було проінформовано про прийняте керівництвом ПАТ «Черкасиобленерго» рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов`язків).

Особа, що подала апеляційну скарга не надала жодних доказів на підтвердження того, що його звільнення проведено із порушенням норм чинного законодавства України і через це, його права як працівника були порушені, а тому, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, безпідставною та такою, що суперечить законодавству України та не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Наказом від 30 квітня 2015 року № 121-п позивача прийнято на посаду першого заступника голови правління ПАТ «Черкасиобленерго».

Відповідно до доповідної записки директора з безпеки ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_3 В ОСОБА_4 № 603/14-01 від 05 квітня 2017 року відділом економічної безпеки ПАТ «Черкасиобленерго» було проведено перевірку щодо факту виявлення 27 березня 2017 року зникнення основної печатки та оригіналу Статуту Товариства.

За фактом перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 09 лютого 2017 року згідно акту приймання-передачі передав на той час в.о. голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_2 . оригінал Статуту товариства, що підтверджується його письмовими поясненнями від 31 березня 2017 року, а 25 березня 2017 року перебуваючи у м. Києві передав ОСОБА_2 печатку Товариства, що підтверджується його письмовими поясненнями від 29 березня 2017 року.

Також, з пояснень інженера відділу договірних відносин ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_5 вбачається, що печатка Товариства завжди зберігалась у першого заступника голови правління, тобто у ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу ПАТ «Черкасиобленерго» № 753 від 08 грудня 2016 року про перевірку наявності і порядку використання печаток і штампів заборонено передавати печатки особам, які не мають відношення до їх використання та виносити печатки за межі службових приміщень та територій.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Першого заступника Голови правління Товариства, 25 березня 2017 року передав печатку ПАТ «Черкасиобленерго» в.о. Голови правління Кузьмінській С ОСОБА_6 , яка на вказану дату була відсторонена від виконання обов`язків керівника підприємства в рамках розслідування кримінального провадження і щодо якої було обрано запобіжний захід з покладенням на неї обов`язку не покидати м. Київ. Тобто, ОСОБА_1 передав печатку поза межами службового приміщення особі, яка не мала права її використовувати.

Наказом від 05 квітня 2017 року № 153-п/тз ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника голови правління за одноразове порушення трудових обов`язків (п. 1 ст. 41 КЗпП України).

Після задоволення судом клопотання відповідача про витребування доказів та надання ОСОБА_1 оригіналів листків непрацездатності, наказом № 107-п/тз ТОВ «Черкасиобленерго» від 21 лютого 2019 року було внесено зміни до наказу № 153-п/тз від 05 квітня 2017 року та змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 05 квітня 2017 року на 13 червня 2017 року, змінено період виплати компенсації за невикористану частину щорічної відпустки з 58 календарних днів на 65 календарних днів, проведено розрахунок за період його тимчасової непрацездатності, про що позивача було повідомлено листом ПАТ «Черкасиобленерго» № 1226/1503 від 21 лютого 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних позовних вимог стало порушення законодавства у сфері трудових відносини, які виникли між позивачем та відповідачем у справі, а саме звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов`язків).

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації усіх форм власності.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, необхідно виходити з характеру проступку, обставин за яких він зроблений і суттєвості наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому, суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником обов`язків, які входять в коло його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку у встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника і наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, що настали в результаті такого порушення.

Крім того, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст. 40, п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Даючи юридичну кваліфікацію діям позивача, суд першої інстанції визнав, що порушення, яке допустив ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника ПАТ «Черкасиобленерго», а саме втрата Статуту підприємства та передача печатки поза межами підприємства сторонній особі є дійсно грубим, оскільки, ОСОБА_1 знаючи та усвідомлюючи те, що ОСОБА_2 повідомлено про підозру, а також її відсторонено від виконання обов`язків голови правління свідомо та умисно, не поставивши до відома виконуючого обов`язків (на час передачі печатки 25 березня 2017 року) голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_7 порушив Наказ ПАТ «Черкасиобленерго» № 753 від 08 грудня 2016 року, а відповідно і свої трудові обов`язки.

Підставою для звільнення позивача стала доповідна записка директора з безпеки ОСОБА_8 . № 603/14-01 від 05 квітня 2017 року, згідно якої, за вказівкою виконуючого обов`язки голови правління Самчука О ОСОБА_9 відділом економічної безпеки ПАТ «Черкасиобленерго» було терміново проведено перевірку щодо факту виявлення 27 березня 2017 року зникнення основної печатки та оригіналу Статуту Товариства.

За фактом перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 09 лютого 2017 року згідно акту приймання-передачі (а.с. 74 Т.1) передав на той час в.о. голови правління ПАТ «Чекркасиобленерго» ОСОБА_2 . оригінал Статуту Товариства, що підтверджується його письмовими поясненнями від 31 березня 2017 року (а.с. 73 Т.1), а 25 березня 2017 року, перебуваючи у м. Києві передав ОСОБА_2 печатку Товариства, що підтверджується його письмовими поясненнями від 29 березня 2017 року (а.с. 72 Т. 1).

Факт перебування печатки Товариства у першого заступника голови правління ОСОБА_1 також підтверджується наявною в матеріалах справи пояснювальною запискою інженера відділу договірних відносин ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_5 , згідно якої вбачається, що остання використовувала в межах наданих їй повноважень печатку підприємства для засвідчення підписів посадових осіб на документах товариства. Печатка видавалась їй особисто першим заступником ОСОБА_1 та була повернута останньому о 16 год. 00 хв. 24 березня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що суд, дійшовши висновку про незаконність передачі ним Статуту товариства в.о. голови правління Кузьмінській В ОСОБА_10 , не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів, а саме відповідного Наказу, що на ОСОБА_1 був покладений обов`язок зберігати та відповідати за схоронність Статуту товариства.

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказав, що ним у своїх поясненнях від 31 березня 2017 року підтверджено ту обставину, що 09 лютого 2017 року, він особисто передав Статут ПАТ «Черкасиобленерго» в.о. голови Правління ОСОБА_2 , що відображено в акті приймання-передачі від 09 лютого 2017 року (а.с. 74 Т.1). Дані пояснення ОСОБА_1 надав в ході перевірки відомостей щодо доповідної записки директора з питань безпеки ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_8 щодо зникнення оригіналу Статуту товариства та печатки ПАТ «Черкасиобленерго».

Отже, згідно вищевказаних обставин по справі, Статут був переданий ОСОБА_1 керівництву ПАТ «Черкасиобленерго», а саме в.о. Голови Правління ОСОБА_2 , яка станом на 09 лютого 2017 року здійснювала виконання обов`язків керівника Правління. Отже, на думку особи, що подає апеляційну скаргу, оригінал Статуту товариства фактично не зникав, а знаходився у в.о. Голови Правління, тому доводи представника відповідача про те, що мав місце факт зникнення Статуту є безпідставними та не ґрунтуються на встановлених обставинах справи.

Що стосується факту передачі печатки товариства, особі, яка не мала права її використовувати, який був визнаний основною підставою грубого порушенням обов`язків та став причиною звільнення, ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказав слідуючі обставини.

Він зазначив, що вирішуючи спір, районний суд помилково вважав доведеною ту обставину, що станом на 25 березня 2017 року ОСОБА_1 був обізнаний про факт відсторонення ОСОБА_2 від посади виконувача обов`язків Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго». Свій висновок суд мотивував тією обставиною, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року (а.с. 82-84 Т.1) ОСОБА_2 відсторонено від посади виконувача обов`язків Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» строком на два місяці. Крім того, виконуючим обов`язків Голови правління 13 лютого 2017 року зборами було обрано ОСОБА_7

Однак, вважаючи таку обставину доведеною, на думку ОСОБА_1 суд не звернув увагу, що станом на 25 березня 2017 року ОСОБА_2 числилася в.о. Голови Правління ПАТ «Черкасиобленерго», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, він зазначив, що вказана вище ухвала суду на сайті ЄДРСР була опублікована 30 березня 2017 року, а надіслана на адресу Товариства 29 березня 2017 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що спростовуються встановленими обставинами та наявними матеріалами справи.

Так, протоколом позачергових загальних зборів ПАТ «Черкасиобленерго» від 13 лютого 2017 року № 1/2017 (а.с. 111 Т.1) по третьому питанню порядку денного простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками акцій було прийнято рішення припинити тимчасове виконання повноважень голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_2 та припинити з нею трудову угоду з моменту прийняття цього рішення позачерговими загальними зборами.

По четвертому питанню порядку денного протоколу (а.с. 113 Т. 1) простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власником голосуючих акцій було прийнято рішення про обрання виконуючим обов`язки голови колегіального Виконавчого органу ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_7

Підставою для проведення позачергових загальних зборів ПАТ «Черкасиобленерго» став той факт, що відносно в.о. голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження № 0000808 від 25 вересня 2015 року.

Крім того, 07 березня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України.

15 березня 2017 року ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у виді застави та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися з міста Києва.

В рамках вищевказаного кримінального провадження, 21 березня 2017 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва за клопотанням старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Волобуєвої О.В. було ухвалено рішення про відсторонення підозрюваної у кримінальному провадженні ОСОБА_2 від посади виконуючої обов`язки голови правління ПАТ «Черкасиобленерго». Строк відсторонення від посади судом обраховано з дати постановлення ухвали строком на місяці, тобто з 21 березня 2017 року по 19 травня 2017 року.

На час відсторонення від посади судом було ухвалено вилучити у ОСОБА_2 службове посвідчення 21 березня 2017 року. Вступна та резолютивна частина ухвали була надіслана судом до реєстру 21 березня 2017 року та оприлюднена в реєстрі 22 березня 2017 року, що підтверджується витягом ухвали з реєстру судових рішень, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 80-81 Т.1).

Копію даної ухвали було невідкладно направлено для відома ПАТ «Черкасиобленерго». Допитана в якості свідка в суді першої інстанції керівник секретаріату ТОВ «Черкасиобленерго» Горяніна В.І. підтвердила факт передачі ОСОБА_1 вказаної ухвали Печерського районного суду м. Києва до резолюції, сам ОСОБА_1 дану обставину не заперечив, про що зазначено в мотивувальній частині рішення районного суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ніяким чином не заперечив дані обставини, встановлені районним судом, а лише зазначив, що повний текст ухвали було опубліковано в реєстрі судових рішень 30 березня 2019 року.

Вищевказані обставини, а саме звільнення ОСОБА_2 рішенням загальних позачергових зборів ПАТ «Черкасиобленерго» від 13 лютого 2017 року та повідомлення їй про підозру, обрання запобіжного заходу, відсторонення від виконання трудових обов`язків та вилучення службового посвідчення згідно висновку Печерського районного суду м. Києва, вступна та резолютивна частина якого оприлюднена в реєстрі судових рішень 22 березня 2017 року, спростовують доводи ОСОБА_1 про його необізнаність з даними обставинами відносно ОСОБА_2 , оскільки його як першого заступника голови правління, на якого було покладено обов`язки виконання голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» було в першу чергу проінформовано про дані обставини.

Крім того, апеляційний суд при перевірці мотивів рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги відносно необґрунтованості висновків суду враховує наступні обставини.

Вищезазначене рішення позачергових загальних зборів ПАТ «Черкасиобленерго» № 1/2017 було прийняте 13 лютого 2017 року.

ОСОБА_1 був присутній на вищевказаних позачергових загальних зборах, а відповідно й був обізнаний про прийняте рішення про припинення виконання повноважень голови правління Кузьмінською С.О. та обрання виконуючого обов`язками голови правління ОСОБА_7

Зміни до протоколу загальних зборів від 13 лютого 2017 року № 1/2017 ПАТ «Черкасиобленерго» були подані для внесення та внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24 березня 2017 року.

Таким чином, на момент передачі ОСОБА_1 печатки ОСОБА_2 (25 березня 2017 року), остання фактично не перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиобленерго».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 своїми діями порушив Наказ ПАТ «Черкасиобленерго» № 753 від 08 грудня 2016 року (а.с. 85-86 Т.1), який чітко забороняє передавати печатки стороннім особам, які не мають відношення до їх використання та виносити печатки за межі службових приміщень та територій.

Крім того, районний суд при ухваленні висновку врахував, що на момент передачі печатки ОСОБА_2 крім вище встановлених обставин (про відсторонення її від виконання обов`язків рішенням зборів від 13 лютого 2017 року), мала також процесуальний статус підозрюваної у кримінальному провадженні, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року, яка підлягала негайному виконанню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недоведеність ОСОБА_1 обставин необізнаності позивача щодо реєстрації нового виконуючого обов`язків голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та відсторонення від виконання обов`язків та припинення трудових відносин із ОСОБА_2 .

Також, під час розгляду справи, апеляційний суд враховує, що згідно Наказу № 753 від 08 грудня 2016 року (а.с. 85-86 Т.1) В.о. голови правління заборонила передачу печаток і штампів особам, які не мають відношення до їх використання, наносити відбитки печаток і штампів на незаповнені бланки чи чисті аркуші, виносити печатки за межі службових приміщень, територій (дозволяється виносити тільки у виняткових випадках і лише з дозволу керівника підрозділу).

Згідно протоколу № 1/2017 позачергових загальних зборів ПАТ «Черкасиобленерго» від 13 лютого 2017 року (а.с. 103-116 Т.1) виконуючим обов`язки голови колегіального Виконавчого органу ПАТ «Черкасиобленерго» призначено ОСОБА_7 , який станом на 25 березня 2017 року виконував покладені на нього обов`язки голови правління.

ОСОБА_1 не поставив до відома ОСОБА_7 , який виконував обов`язки голови правління про свої дії відносно виносу печатки та передачі її сторонній особі.

Саме вищевказані обставини і стали підставою для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з грубим одноразовим порушенням ним трудових обов`язків.

У п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що суди, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, повинні виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

У постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року, постановленої за наслідками розгляду цивільної справи № 759/5787/17 та від 24 квітня 2019 року постановленої за наслідками розгляду справи № 296/576/17, Верховним Судом роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи спір, районний суд проаналізувавши встановлені обставини справи та надані сторонами докази правильно встановив, що розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Черкасиобленерго» у даному випадку є наявність всіх ознак порушення, які визначені як підстава звільнення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, зокрема було враховано відповідну категорію працівника, порушення працівником трудових обов`язків, одноразовість порушення та визначеність критерію грубого порушення, яке виявилось у тій обставині, що відсутність печатки на підприємстві могло вплинути на забезпечення безперебійності роботи Товариства та можливості реєстрації змін до його установчих документів.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши доводи сторін під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, вважає правильним висновок про те, що зі сторони ОСОБА_1 мало місце одноразове грубе порушення трудового договору, оскільки відсутність печатки позбавило відповідача можливості провести перереєстрацію керівництва Товариства та по суті унеможливило проведення повноцінної діяльності підприємства. Крім того, факт передачі печатки 25 березня 2017 року фактично сторонній особі, міг мати й інші негативні наслідки для Товариства, які могли настати в ході такого порушення.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно позбавлення його можливості надати письмові пояснення перед звільненням та відповідно грубого порушення процедури звільнення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що саме до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

З вищевказаної норми вбачається, що законодавець зобов`язує роботодавця зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення саме до застосування дисциплінарного стягнення, а не в день його накладення, оскільки надання оцінки дисциплінарному проступку проводиться роботодавцем на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмових пояснень працівника, для чого роботодавцеві необхідний певний проміжок часу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Черкасиобленерго» дотримався свого обов`язку визначеного ч. 1 ст. 149 КЗпП України, відібравши у ОСОБА_1 письмові пояснення 29 березня 2017 року (а.с. 72 Т.1) з приводу самовільної передачі печатки товариства та пояснення від 31 березня 2017 року (а.с.73 Т.1) з приводу зникнення Статуту підприємства.

Вказані пояснення були відібрані до застосування дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, яке відбулося 05 квітня 2017 року.

Крім того, із пояснень ОСОБА_1 від 29 березня 2017 року вбачається, що він самостійно визнав факт передачі печатки ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_2 , яка була на той час відсторонена від виконання обов`язків в.о. Голови правління, порушивши при цьому своїми діями Наказ ПАТ «Черкасиобленерго» № 753 від 08 грудня 2016 року про перевірку наявності і порядку використання печаток і штампів. Суд першої інстанції дав належну оцінку вказаному доказу та оцінив його в сукупності з іншими обставинами справи для встановлення факту тяжкості вини в поведінці та діях ОСОБА_1 , які могли завдати шкоди Підприємству.

Оскаржуючи незаконність звільнення, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві (а.с. 1-9 Т.1) та апеляційній скарзі (а.с. 234-237 Т.1) зазначив, що він був звільнений у період його тимчасової непрацездатності, тому таке звільнення є незаконним. Крім того, зазначив, що він не повідомляв відповідача про свою тимчасову непрацездатність, а тому його відсутність на робочому місці більше трьох годин 05 квітня 2017 року могла стати причиною звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогул, і ніяк не за положеннями ч. 1 ст. 41 КЗПП України (одноразове грубе порушення трудових обов`язків).

Дані доводи ОСОБА_1 спростовуються слідуючими обставинами.

Згідно акту про відсутність на роботі ОСОБА_1 першого заступника голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» 05 квітня 2017 року (а.с. 68 Т.1) вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 08 год. 35 хв. до 16 год. 45 хв. без будь-якого попередження свого безпосереднього керівника та без зазначення наявності поважних причин.

Згідно акту про присутність на нараді 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 та його попередження про звільнення 05 квітня 2017 року (а.с. 69 Т.1) вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім на нараді товариства, яка проводилася починаючи з 07 год. 30 хв. та під час якої його було проінформовано про прийняте рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для належного інформування позивача про його звільнення, що підтверджується актом присутності на нараді (а.с. 69 Т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, тому двічі притягуватися до юридичної відповідальності одного й того ж виду особа не може.

Оскільки, на момент виявлення прогулу ОСОБА_1 у встановленому порядку було проінформовано про прийняте керівництвом ПАТ «Черкасиобленерго» рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України, тому притягнути його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення за прогул керівництво ПАТ «Черкасиобленерго» не могло у відповідності до вище приведених норм закону. Дані обставини спростовують доводи позивача про неправомірність звільнення з підстав приведених ним як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі.

Із ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок всіх виплат (станом на 05 квітня 2017 року), що підлягають до виплати під час звільнення, що підтверджено випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 26-27 Т.1)

Сам ОСОБА_1 листи непрацездатності до Товариства не надавав, а надав їх лише суду під час задоволення клопотання судом про витребування оригіналів письмових доказів.

В зв`язку з цим, відповідач вніс зміни до наказу № 153-п/тз про звільнення ОСОБА_1 та змінено дату звільнення останнього з 05 квітня 2017 року на 13 червня 2017 року.

Крім того, ОСОБА_1 звертався із скаргою до Управління Держпраці в Черкаській області (а.с. 31-32 Т.1) щодо перевірки дій ПАТ «Черкасиобленерго» в частині дотримання законодавства Кодексу законів про працю України під час свого звільнення.

Відповідно до вказаного звернення Управлінням Держпраці в Черкаській області проводилася перевірка щодо дотримання відповідачем норм законодавства під час звільнення і будь-яких порушень не було встановлено.

Згідно листа Управління Держпраці у Черкаській області (а.с. 35-36 Т.1) про розгляд звернення ОСОБА_1 встановлено, що під час інспекційного відвідування виявлено, що відповідно до акту від 05 квітня 2017 року, наданого для ознайомлення адміністрацією товариства, після доведення до відома заявника про прийняте рішення щодо звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України, останній залишив роботу і на робочому місці не з`явився до закінчення робочого дня.

Під час інспекційного відвідування виявлено, що заява із наданням згоди про пересилання трудової книжки ОСОБА_1 не подавалися. Листом від 05 квітня 2017 року № 2181/15-03 на адресу ОСОБА_11 направлено копію наказу про звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України разом з повідомленням про необхідність з`явитися до відділу кадрів товариства для отримання трудової книжки. Лист направлено на адресу, зазначену заявником у особовій картці ф. П-2 ( АДРЕСА_1 ).

Крім того, ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Щодо пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав.

У клопотанні про застосування строку позовної давності (а.с. 55-56 Т.1), представник відповідача зазначив, що позивач пропустив такий строк звернення до суду, тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню з даних підстав.

Апеляційний суд при перевірці мотивів районного суду щодо вирішення обґрунтованості даного клопотання виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На підставі ч. 3 ст. 241 1 КЗпП України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа немає, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлених статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

З аналізу положень ст. 233 КЗпП України вбачається, що працівники можуть звертатися до суду з питань про звільнення у місячний строк з дня вручення наказу про звільнення, а якщо наказ про звільнення не вручено, з дня видачі трудової книжки із записом про підстави припинення трудового договору, або з дня, коли працівник відмовився від отримання наказу про звільнення чи трудової книжки.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 був повідомлений про звільнення та підстави прийняття роботодавцем такого рішення в останній робочий день 05 квітня 2017 року. Дана обставина підтверджується матеріалами справи, а саме актом про присутність на нараді 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 та його попередження про звільнення 05 квітня 2017 року (а.с. 69 Т.1).

Дії позивача, який самовільно покинув робоче місце та відмовився отримувати наказ про звільнення, а також неотримання ним копії наказу про звільнення, який був направлений йому за місцем проживання засобами поштового зв`язку, судом першої інстанції правильно було визначено, як такі, що за своїм характером є відмовою від отримання наказу про звільнення.

Крім цього, сторонами по праві не спростовано тієї обставини, що ОСОБА_1 жодного разу на робочому місці після 05 квітня 2017 року не з`являвся, всі листи, які направлялись від ПАТ «Черкасиобленерго», були ним проігноровані та повернуті відправникові.

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 була направлена скарга (а.с. 31-32 Т.1) до Управління Держпраці в Черкаській області, за наслідками розгляду якої, ним отриманий лист № К-142/14-01/1923 від 02 квітня 2018 року (а.с. 35-36 Т.1) про результати звернення. Зі змісту листа, який отримано ОСОБА_1 вбачається, що Управління Держпраці у Черкаській області зазначило, що ОСОБА_1 наказом № 153-п/тз від 05 квітня 2017 року було звільнено з посади першого заступника головного управління за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Тому, наведені обставини підтверджують факт обізнаності та повідомлення ОСОБА_1 про його звільнення та підстави прийняття такого рішення у день звільнення. Крім того, щонайменше після отримання листа Управління Держпраці у Черкаській області від 02 квітня 2018 року йому ОСОБА_1 стало відомо про всі обставини звільнення та підстави прийняття такого рішення роботодавцем.

Із позовною заявою за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду 11 січня 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с. 1 Т.1), яка свідчить про те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Крім того, відповідач надав суду докази того, що для забезпечення трудових прав позивача та витребування оригіналів листків непрацездатності, Товариством було внесено зміни до наказу № 153-п/тз від 05 квітня 2017 року та змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 05 квітня 2017 року на 13 червня 2017 року, а також змінено період виплати компенсації за невикористану частину щорічної відпустки з 58 календарних днів на 65 календарних днів. Дана обставина спростовує твердження ОСОБА_1 щодо незаконності його звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції правильно визначився з предметом спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині його незаконного звільнення. При цьому, судом правильно зазначено в своєму висновку ту обставину, що в разі пропуску строку на звернення до суду за захистом своїх прав та недоведеністю вимог, суд відмовляє в позові саме з підстав недоведеності вимог.

Оскільки районний суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, тому є правильним і висновок районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, так як такі вимоги є похідними від первісних.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді