ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Чернівці
справа № 725/676/19

провадження №22-ц/822/388/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2019 року у складі судді Вольської Тонієвич О.В.,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Одночасно з позовною заявою позивач подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення третім особам службової житлової квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову створить загрозу позбавлення її права на справедливий судовий захист, складовою якого є обов`язкове виконання судових рішень.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та задоволено заяву про забезпечення позову.

Забезпечено позов шляхом накладення заборони відповідачеві вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення третім особам службової квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 (Чернівецький прикордонний загін) просить ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що застосування заборони вчиняти дії щодо спірної квартири є неможливим, оскільки вказана квартира виділена іншому військовослужбовцю.

Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, та звертає увагу на те, що у справі відсутній предмет спору, оскільки рішення яке оскаржує позивач, визнано таким, що втратило чинність.

Вказує, що суд першої інстанції не перевірив чи входить до повноважень Чернівецького прикордонного загону прийняття рішень про виділення службової квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що відповідач має певні повноваження щодо вирішення питання про розподіл службового житла, а за діючим законодавством позивач має право на отримання такого житла.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність заходів забезпечення, про які просить позивач, може ускладнити або зробити неможливим подальше виконання рішення суду в зв`язку з існуванням можливості надання у власність відповідачем третім особам спірного житла.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24 вересня 2018 року їй, як військовослужбовцю, вирішено виділити однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв. м.

В подальшому рішенням засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 грудня 2018 року вирішено призупинити виділення позивачу вищевказаної квартири до отримання нею грошової компенсації в сумі 1507764 грн 30 коп. та придбання житла для постійного проживання для сім`ї у складі трьох осіб з подальшим виключенням її зі списку військовослужбовців, що потребують отримання службових житлових приміщень.

ОСОБА_1 вважає, що є підстави для забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення третім особам спірної квартири.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

На час вирішення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову предметом розгляду були вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним рішення засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону від 14 грудня 2018 року, яким вирішено призупинити виділення позивачу квартири АДРЕСА_1

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення спірної квартири третім особам, оскільки поданий позов стосується житлових прав позивача, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення її позовних вимог.

Посилання військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на те, що застосування заборони вчиняти дії щодо спірної квартири є неможливим, оскільки вказана квартира виділена іншому військовослужбовцю, не заслуговують на увагу, оскільки рішення про виділення спірної квартири іншій особі приймалося 12 лютого 2019 року, тобто після постановлення судом першої інстанції ухвали про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 49).

З наведених вище підстав є необґрунтованими і доводи заявника про те, що у даній справі відсутній предмет спору у зв`язку з тим, що рішення, яке оскаржує позивач, рішенням засідання житлової комісії Чернівецького прикордонного загону від 12 лютого 2019 року визнано таким, що втратило чинність (а.с. 48).

Безпідставними є і аргументи заявника про те, що суд першої інстанції не перевірив чи входить до повноважень Чернівецького прикордонного загону прийняття рішень про виділення службової квартири, оскільки такі обставини встановлюються судом при розгляді справи по суті.

Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення заборони вчиняти дії щодо прийняття рішень про виділення третім особам службової житлової квартири АДРЕСА_1 до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) чи інших осіб.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленої ухвали суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є по суті правильною, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 03 квітня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак