ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 752/17419/15-ц

провадження № 61-27814св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - Адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «АСД-Менеджмент»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Плахотнюк К. Г., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ«Хрещатик»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - Адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс» (далі - ТОВ «КУП АПФ «ДС-Фінанс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів

«АСД-Менеджмент» (далі - ТОВ «КУА АПФ «АСД - Менеджмент»), про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 7 серпня 2007 року між ним та ТОВ «Форум-Інвест» укладено договори резервування квартир № П115/1-20/В та № П115/2-16/Н, відповідно до умов яких за власником облігацій зарезервовано квартири загальною площею 58,69 кв.м та 92, 20 кв.м по АДРЕСА_3.

Вказував, що він у повному обсязі виконав умови договору резервування та додаткових угод до нього, укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, складені акт пред'явлення облігацій до погашення, акт про погашення пакету облігацій та акт прийому-передачі майнових прав, відповідно до якого ТОВ «Форум-Інвест» передало йому майнові права на квартири АДРЕСА_3. 14 лютого 2012 року у зв'язку зі зміною нумерації квартир у будинку між ним та ТОВ «Форум-Інвест» укладено договори про внесення змін до додатків № 1 до договорів резервування квартир № П115/2-16/Н та № П115/1-20/Н від 7 серпня 2007 року, відповідно до яких номери квартир було змінено з № 414 на № 419 та з № 413 на № 418.

Зазначав, що 30 вересня 2015 року звернувся до ТОВ «Форум-Інвест» з вимогами щодо належного оформлення за ним права власності на вказані квартири, однак відповіді не надано. Крім того, йому стало відомо, що 22 червня 2011 року ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» передав в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» майнові права на 47 квартир загальною площею 4 017, 15 кв.м за вказаною адресою, у тому числі і майнові права, що йому належать.

Вважає, що вказаний договір іпотеки укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на час укладення договору іпотеки власником майнових прав був він, а не ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс».

За таких обставин просив визнати частково недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 11-47/1-10/4, укладений 22 грудня 2011 року між ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрконтролтех» (далі - ТОВ «Укрконтролтех») та ПАТ «КБ «Хрещатик»; виключити з реєстру іпотек та реєстру заборон запис про іпотеку та заборону відчуження майнових прав на квартири АДРЕСА_3; зобов'язати ТОВ «Форум-Інвест» надати йому документи, необхідні для оформлення права власності на двокімнатні квартири: № 418 загальною площею 98,60 кв.м та № 419 загальною площею 92,30 кв.м, які знаходяться на 11 поверсі у житловому будинку по АДРЕСА_3, а саме копії: списку інвесторів будинку; договору оренди землі та додатків до нього; сертифікату про введення будинку в експлуатацію; розпорядження про присвоєння поштової адреси; а також оригінали: довідки про повну сплату вартості квартири, технічного паспорту БТІ на квартиру.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки № 11-47/1-10/4, укладений 22 грудня 2011 року між ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» та ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині передачі в іпотеку майнових прав ОСОБА_4 на квартири АДРЕСА_3.

Зобов'язано ТОВ «Форум-Інвест» надати ОСОБА_4 документи, необхідні для оформлення права власності на двокімнатну квартиру № 418, загальною площею 98,60 кв.м та на двокімнатну квартиру № 419, загальною площею 92,30 кв.м, які знаходяться на одинадцятому поверсі у житловому будинку АДРЕСА_3, а саме: копію списку інвесторів будинку; копію договору оренди землі та додатків до нього; копію сертифікату про введення будинку в експлуатацію; копію розпорядження про присвоєння поштової адреси; оригінали довідок про повну сплату ОСОБА_4 вартості квартир; оригінали технічних паспортів БТІ на квартири.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 був власником майнових прав на квартири АДРЕСА_3, номери яких у подальшому змінені на 419 та 418, а будівельну адресу будинку змінено на поштову адресу - АДРЕСА_3. У зв'язку з чим договір іпотеки № 11-47/1-10/4 від 22 грудня 2011 року, сторонами якого є ПАТ «КБ«Хрещатик» та ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс», у частині передачі в іпотеку майнових прав на вказані квартири підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що, укладаючи договір іпотеки, іпотекодавець ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» не було власником предмета іпотеки - майнових прав на спірні квартири та не мало згоди власника цих прав - ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виключення з реєстру іпотек і реєстру заборон запису про іпотеку та заборону відчуження майнових право на спірні квартири, суд першої інстанції виходив того, що сам факт визнання недійсним зазначеного договору іпотеки у частині передачі майнових прав на квартири є підставою для вчинення вказаних дій на виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що

ТОВ «Форум-Інвест» свої договірні обов'язки перед позивачем не виконало, після введення будинку в експлуатацію не оформлено пакет документів, необхідних позивачу для реєстрації права власності, тому позовні вимоги про зобов'язання до вчинення таких дій є обґрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року залишено без змін з посиланням на його законність та обґрунтованість.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У листопаді 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенко І. І. подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент передання в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик» майнових прав на квартири АДРЕСА_3 будь-яких обтяжень цього майна чи майнових прав на нього третіх осіб, не існувало.

Вказував, що за змістом та формою оспорюваний договір іпотеки № 11-47/1-10/4 відповідає всім вимогам закону, що свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про задоволення позову. Вважає, що на підставі зазначених ОСОБА_4 доводів та обґрунтувань договір іпотеки № 11-47/1-10/4 не може визнаватися недійсним, так як такі доводи є підставою вважати його нікчемним, а в силу положень закону нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, тому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 7 серпня 2007 року між ТОВ «Форум-Інвест» та ОСОБА_4 укладено договори № П115/1-20/В та № П115/2-16/Н резервування квартир, відповідно до умов яких за ОСОБА_4 зарезервовано квартири по АДРЕСА_3 загальною площею 58,69 кв.м та 92,20 кв.м, а також визначено порядок погашення облігацій і передачі квартир у власність.

Пунктами 1.3, 1.4, 1.5 договорів резервування визначено, що з метою придбання у власність конкретної квартири, визначеної у додатку №1 до договору резервування, власник облігацій повинен придбати облігації за договором купівлі-продажу цінних паперів; загальна проектна площа квартири підлягає уточненню за даними інвентаризації БТІ; запланований термін введення будинку в експлуатацію - I квартал 2009 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договорів № П115/1-20/В та № П115/2-16/Н резервування квартир між ОСОБА_4 та ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» укладено договори купівлі-продажу цінних паперів (облігацій) № Б73-1/07 від 27 серпня 2007 року та № Б93-1/07 від 28 вересня 2007 року, відповідно до умов яких ОСОБА_4 викупив у ТОВ «КУА АПФ «АСД-Менеджмент» іменні безпроцентні (цільові) облігації в кількості: 9 202 штук з № 217832 по № 227033, загальною номінальною вартістю 478 504 грн, вартість пакету облігацій на день укладення договору склала 754 564 грн; 5 869 штук з №355311 по № 361179, загальною номінальною вартістю 305 188 грн, вартість пакету облігацій на день укладення договору склала 393 223 грн.

З розпоряджень на виконання облікових операцій (зарахування, списання, переказ, переміщення, блокування), виданих 31 серпня 2007 року, 1 листопада 2007 року та 7 листопада 2007 року суди встановили, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінком капітал» придбані іменні безпроцентні цільові облігації, які зараховано на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1, відкритий у зберігача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінком капітал».

Разом з тим, судами встановлено, що 22 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Форум-Інвест» укладено додаткову угоду № 1 до договору № П115/1-20/В та додаткову угоду № 1 до договору № П115/2-16/Н резервування квартир, відповідно до умов яких ТОВ «Форум-Інвест» приймає від ОСОБА_4 сплачений ним пакет облігацій шляхом передачі йому майнових прав на об'єкт нерухомості для подальшого оформлення свідоцтва про власність у порядку, передбаченому чинним законодавством та договором.

22 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Форум-Інвест» складено акти пред'явлення облігацій до погашення, на підставі яких іменні безпроцентні (цільові) облігації у загальній кількості 9 202 штуки та 5 869 штук, загальною номінальною вартістю 478 504 грн та 305 188 грн перераховані емітенту ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс».

У пункті 3 актів пред'явлення облігацій до погашення визначено, що сторони дійшли згоди щодо здійснення погашення облігацій протягом двох днів із дня переказу облігацій на рахунок емітента шляхом укладення акта прийому-передачі майнових прав на квартири, визначені в договорах про резервування квартир.

Також судами встановлено, що 22 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Форум-Інвест» підписано акти прийому-передачі, за якими ТОВ «Форум-Інвест» передало ОСОБА_4 майнові права на квартири з наступними характеристиками: квартира АДРЕСА_3, секція - 8, поверх будинку - 11, кількість кімнат - 2, загальна площа - 58,69 кв.м, житлова площа - 20,53 кв.м та квартира № 414 в будинку будинок за адресою АДРЕСА_3, секція - 8, поверх будинку - 11, кількість кімнат - 2, загальна площа - 92,02 кв.м, житлова площа - 47,73 кв.м. Відповідно до пункту 2 вказаних актів під майновими правами на квартиру сторони розуміють право власника на реєстрацію квартири у власність після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку в установленому чинним законодавством України порядку згідно зі статею 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). З дати набуття майнових прав на зазначені квартири власник набуває право отримання квартир у власність від емітента після введення житлового будинку в експлуатацію та права єдиного і виключного інвестора зазначених квартир.

Суди встановили, що 22 грудня 2011 року між ПАТ «БК «Хрещатик» та ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» укладено договір іпотеки, відповідно до якого останнє передало в іпотеку банку майнові права на 48 квартир загальною площею 4 098,01 кв.м за угодою відступлення майнових прав №В31/101-К від 22 червня 2010 року, укладеною з ДП «Житлоінбуд» та ТОВ «Форум-Інвест», яка є невід'ємною частиною договору № 3-02/03 від 17 лютого 2003 року, укладеного між ДП «Житлоінбуд» та ТОВ «Форум-Інвест» на будівництво житла по АДРЕСА_3 в порядку пайової участі, та яке стане власністю іпотекодавця у майбутньому, серед яких і квартири №№ 413, 414, що в секції № 8.

29 травня 2015 року між ТОВ «ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» укладено договір № 18 про внесення змін до договору іпотеки № 11-47/1-10/4, відповідно до умов якого сторони погодили викласти пункт 1.2 договору іпотеки в наступній редакції: предметом іпотеки за цим договором є майнові права на нерухоме майно - дві квартири площею 177,04 кв.м за адресою АДРЕСА_3, набуті іпотекодавцем згідно з угодою відступлення майнових прав №В31/101-К від 22 червня 2010 року (з усіма змінами та доповненнями), які стануть власністю іпотекодавця в майбутньому, а саме секція № 8, квартири № 413 та № 414, поверх №11, кількість кімнат по 2, загальною площею 177,04 кв.м, житловою 95,46 кв.м.

При цьому дозволу ОСОБА_4, який з 22 грудня 2009 року є власником майнових прав на вказані квартири та єдиним їх інвестором, на укладення угоди відступлення майнових прав № В31/101-К від 22 червня 2010 року та на укладення договору іпотеки № 11-47/1-10/4 від 22 грудня 2011 року отримано не було.

Позиція Верховного Суду; мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом статті 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (стаття 583 ЦК України).

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону, що діяла на момент укладення договору іпотеки встановлено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Правовий аналіз положень ЦК України та Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Отже, з наведеного вбачається, що однією з необхідних умов для передачі майнових прав в іпотеку є те, що іпотекодавець має бути власником майнових прав та/або у нього наявна згода власника майнових прав на передачу цих майнових прав в іпотеку.

Верховний Суд України у постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-21цс13 зробив висновок про те, що розпорядження майновими правами на об'єкт нерухомого майна будь-ким, крім особи інвестора, який вчинив дії щодо набуття права власності на об'єкт будівництва, або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши факт повного виконання ОСОБА_4 своїх договірних зобов'язань інвестора та набуття ним майнових прав на квартири АДРЕСА_3, які включають в себе право на отримання цих об'єктів у власність після завершення будівництва та права їх єдиного і виключного інвестора, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що з моменту підписання актів прийому-передачі від 22 грудня 2009 року ТОВ «Форум-Інвест» втратило можливість розпоряджатися правами на квартири № 418 та № 419, в тому числі і шляхом передачі майнових прав на них третім особам.

Касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення ТОВ «КУА АПФ «ДС - Фінанс» та ПАТ КБ «Хрещатик» при укладенні вказаного договору іпотеки положень статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодавцем за договором виступила особа, яка не була власником майнового права та не отримала від власника цього права дозволу на його передачу в іпотеку.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент передання в іпотеку майнових прав на вказані квартири будь-яких майнових прав на них третіх осіб не існувало, відхиляються касаційним судом, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено факт набуття ОСОБА_4 майнових прав на спірні квартири, що заявником не спростовано.

Посилання заявника на відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним у зв'язку з його нікчемністю, відхиляються касаційним судом, оскільки вказані доводи були предметом апеляційного розгляду та спростовані апеляційним судом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Порушень норм процесуального права, які унеможливили з'ясування фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення провадження у справі

Ухвалою суду касаційної інстанції від 20 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Так як рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, касаційний суд поновлює їх виконання.

Керуючись статтями 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

В. А.Стрільчук