Справа №198/699/19
Провадження № 2/0198/260/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 жовтня 2019 року Юр?ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Юр?ївка, в порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , при цьому у вказаному будинку до теперішнього часу є зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, в свою чергу, не проживають в житловому будинку понад один рік без поважних причин, при цьому комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не мають і взагалі домоволодінням не цікавляться.
Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 ( його син) не проживає в належному позивачу будинку з 2000 року, вибувши в 2011 році проживати за кордон та з 2015 року став громадянином Російської Федерації, при цьому відповідачка ОСОБА_3 ( донька дружини позивача) з 2012 року після смерті матері переїхала проживати до бабусі та наразі її місце проживання позивачу не відоме.
Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає останньому в повній мірі здійснювати свої права щодо розпорядження та користування вказаним майном.
Посилаючись на ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК України позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав, судові витрати по справі просив залишити за ним, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі (а.с.39).
Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем їх проживання (ас.29,30), а окрім того, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб - порталі судової влади України (ас. 31,32), при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали.
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 30.09.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.25-27);
- 29.10.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас. 43,44).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві (ас.39) те, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подали, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав:
- так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено в судовому засіданні копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.12.2003 року за реєстровим № 975, на підставі якого позивач набув право власності на будинок (ас.40); копією витягу про реєстрацію за позивачем права власності на житловий будинок від 29.12.2003 року (ас.41); довідкою № 112 від 29.10.2019 року про перейменування вулиць в селі Новов`язівське Юр`ївського району Дніпропетровської області за підписом в.о. сільського голови Н.В. Козел, згідно якої АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 (ас.42).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є зареєстрованими в належному позивачу на праві власності будинку, що підтверджено в судовому засіданні копією довідки про реєстрацію місця проживання позивача та склад сім`ї останнього № 790 від 23.08.2019 року, виданої Новов`язівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області (ас.8).
Судом встановлено, що з 2000 року відповідач ОСОБА_2 , а відповідачка ОСОБА_3 з 2012 року, не проживають в належному позивачеві будинку, що підтверджено в судовому засіданні актом обстеження дійсності не проживання останніх в будинку АДРЕСА_1 від 22.08.2019 року (ас.7); копією довідки Новов`язівської сільської ради Юр?ївського району Дніпропетровської області № 790 від 23.08.2019 року (ас.8).
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належить дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Судом було встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими в належному позивачу будинку, згідно досліджених в судовому засіданні доказів, кожен окремо, більше 7 - ми та 18-ти років не проживають в належному позивачу будинку, при цьому спільним побутом з позивачем не пов`язані, спільне господарство з останнім не ведуть.
Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять в собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Відповідачами жодних доказів ані щодо їх фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку не надано.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачів в належному позивачу будинку об`єктивно свідчить про зміну їх місця проживання, а тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і , в свою чергу, буде захищати права позивача.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачі по справі, кожен окремо, більше семи та 18-ти років не проживають в будинку за місцем реєстрації, суд приходить до висновку про те, що є всі , передбачені ст. 405 ЦК України підстави, для задоволення позову.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи волю позивача суд вважає можливим судові витрати по справі залишити за останнім, про що позивач просив в наданій на адресу суду заяві про розгляд справи за його відсутності (ас. 39).
Керуючись ст. ст. 141, 247, 263 - 265, 267, 280 - 282 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
- відповідач1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
- відповідач 2: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Рішення складено та підписано 29 жовтня 2019 року.

Суддя С. О. Маренич