РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5488/19

пр. № 2-о/759/340/19

03 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Грень О.О.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві залі цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

До Святошинського районного суду м. Києва від підданого Королівства Бельгія ОСОБА_1 надійшла заява про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, згідно якої заявник просить заборонити ОСОБА_3 спілкуватися з ОСОБА_1 та його рідними, в тому числі із залученням сторонніх осіб, а також забезпечити вільний доступ до особистих речей з метою їх повернення заявнику, які знаходяться у помешканні ОСОБА_3 та її родичів за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву мотивовано тим, що із 18.08.2018 р. ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3, від яких спільних дітей у подружжя не було, також заявник не усиновлював дітей від попередніх її шлюбів. Подружнє життя виявилось невдалим, у сім'ї не було нормальних стосунків, взаємоповаги один до одного, у зв'язку з чим шлюб було розірвано 31.01.2019 р. рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Як зазначено в заяві, однією сім'єю подружжя не проживало, єдиним питанням, яке цікавило заінтересовану особу було отримання грошей нібито на потреби сім'ї. При цьому, ОСОБА_3 вимагає гроші від родичів ОСОБА_1 надсилаючи їм смс-повідомлення. За час знайомства та шлюбу на неї витрачено не менше 1 млн грн, із яких левова частка отримана шахрайським способом, до чого були залучені її знайомі з кримінальним минулим. Увесь час по відношенню до клієнта ОСОБА_2 остання проявляє агресію та висловлює погрози на його адресу, що пов'язано з його небажанням виділяти грошові кошти.

По даний час з боку ОСОБА_3 та її знайомого ОСОБА_4, що мешкає в м. Біла Церква на його адресу лунають погрози фізичної розправи, здійснюється психологічний тиск, встановлено стеження за ОСОБА_1 у місці його фактичного проживання у готелі «Холідей Інн» по вул. В.Васильківська, 100 у м. Києві. Під час перебування у м. Біла Церква для здійснення купівлі продовольчих товарів за ним невідступно ходив незнайомий чоловік та чинив психологічний тиск, зі слів якого його попросив вчинити ці дії ОСОБА_4 Крім того, з боку ОСОБА_3 чиняться перешкоди з тим, щоб ОСОБА_1 не міг забрати свої особисті речі з будинку її та її родичів. Під час розмов із близькими заявника вона зводить на нього наклеп та вимагає від них грошей, що призводить до нервових розладів рідних. По цей час на ОСОБА_1 з її боку та з боку ОСОБА_4 здійснюється психологічний тиск: образи, погрози, залучаються незрозумілі особи, які також погрожують йому фізичною розправою та вимагають грошей. Викладене свідчить про дискримінацію ОСОБА_1 як громадянина ЄС, що постійно проживає на території України, у зв'язку з чим необхідно забезпечити його права шляхом заборони ОСОБА_3 контактувати з ним та усунути перешкоди у доступі до його особистого майна.

Заявник до суду не з'явився, причини неявки не повідомив.

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримав та просив задовольнити із підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності та співставленні, суд прийшов до наступних висновків.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Представник заявника ОСОБА_2 у поданій заяві зазначає про здійснення тиску на його підзахисного, зокрема вчинення дій психологічного характеру, що проявляються у систематичному стеженні за ОСОБА_5, вимаганням грошових коштів на різні потреби в останнього, а також його родичів. Крім того, такий тиск здійснюється шляхом образ, погроз на його адресу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя.

Пункт 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнім насильством діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, якими ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає наступні: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Згідно положень п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно відносно кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст. 126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров'я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В свою чергу, у ст. 173-2 КУпАП встановлено адміністративну вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, доказів притягування до відповідальності ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства не надано і наведено не було, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов'язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства. Відсутній головний доказ для такої категорії справ - вирок чи постанова (рішення) суду, яке набрало законної сили про те, що ОСОБА_3 вчинила домашнє насильство і її вина в установленому законом порядку доведена у ході судового розгляду.

Стаття 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (Реєстр), яким є автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Згідно ч. 3 ст. 16 цього Закону до Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства), зокрема, про постраждалу особу - за згодою, наданою у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; кривдника та про характер відносин між кривдником і постраждалою особою, у тому числі відповідно до статті 3 цього Закону; випадок домашнього насильства, насильства за ознакою статі (дата вчинення; місце вчинення; форма домашнього насильства; вид шкоди чи страждань, завданих внаслідок насильства за ознакою статі; короткий опис).

Відомості про кривдника вносяться до Реєстру у разі наявності обґрунтованої підозри вчинення ним насильства, зокрема після підтвердження такого факту шляхом проведення перевірки відповідної інформації згідно з порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та/або порядком взаємодії суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Однак, доказів про вчинення домашнього насилля з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 відомостями з Реєстру також не було наведено. Більш того, будь-яких належних доказів, які б підтверджували викладені в заяві про видачу обмежувального припису факти вчинення насилля щодо ОСОБА_1 окрім як пояснень сторони заявника суду надано не було.

Відповідно до частини 3 статті 26 наведеного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в заяві про видачу обмежувального припису, заявником не обґрунтовано також й існування будь-яких ризиків щодо факту, продовження чи вчинення домашнього насильства, якщо таке і мало місце.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

В ході судового розгляду заяви, заявником документально не підтверджені обставини, які свідчать про наявність вище перелічених ризиків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.