Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 377/758/16-ц

провадження № 61-29487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської атомної електростанції»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської атомної електростанції» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 травня 2017 року, рішення та окрему ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 травня 2017 року в складі судді Теремецької Н. Ф. та рішення Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 рокув складі колегії суддів: Олійника В. І., Коцюрби О. П., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року позивач - Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської атомної електростанції» (далі - ДП «УЗФО ЧАЕС») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму спричиненої шкоди у розмірі 125 983,00 грн та судові витрати у розмірі 1 890,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 , який працював на ДП «УЗФО ЧАЕС» водієм закріпленого за ним автомобіля марки Мерседес Бенц 308 Д (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), під час перевезення пасажирів з промислового майданчика ДСП «ЧАЕС» до міста Славутича при здійсненні митного контролю посадовою особою Гомельської митниці було виявлено факт укриття від митного контролю товару - дизельного палива у кількості 20 літрів, яке належало відповідачу.

У зв`язку з цим старшим інспектором Гомельської митниці складено протокол опису арештованого майна та відповідно до протоколу вилучення вилучено автомобіль з дизельним паливом, який належать ДП «УЗФО ЧАЕС», і 20 літрів дизельного палива у каністрі.

16 грудня 2015 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 14.1 Кодексу Республіки Білорусь «Про адміністративні правопорушення».

Рішенням суду Центрального району міста Гомеля Республіки Білорусь від 22 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 14.1 Кодексу Республіки Білорусь «Про адміністративні правопорушення». За вказане правопорушення йому призначене покарання у виді штрафу з конфіскацію зазначеного автомобіля, який перебуває у власності державного підприємства та знаходиться на його балансі.

Внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем та невжиття заходів щодо збереження матеріальних цінностей, які йому були передані для виконання трудових обов`язків, ДП «УЗФО ЧАЕС» понесло втрату майна - зазначеного автомобіля вартістю 125 983,00 грн, у зв`язку з чим підприємству завдано шкоду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «УЗФО ЧАЕС» у відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, 8 053,36 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «УЗФО ЧАЕС» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 120,96 грн.

Стягнуто з ДП «УЗФО ЧАЕС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2 120,04 грн.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що ОСОБА_1 повинен нести матеріальну відповідальність відповідно до частини першої статті 132 КЗпП України в розмірі його середньомісячного заробітку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ДП «УЗФО ЧАЕС»задоволено частково.

Скасовано рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 травня 2017 року в частині стягнення з ДП «УЗФО ЧАЕС»на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в сумі 2 120,04 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, виходив із того, що ця експертиза була призначена за клопотанням відповідача ОСОБА_1 і в матеріалах справи відсутні докази оплати ним витрат за її проведення.

Окремою ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року постановлено довести до відома Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. про не вжиття заходів ДП «УЗФО ЧАЕС» відповідно до норм господарського і цивільного кодексу України щодо захисту державної власності у судових інстанціях Республіки Білорусь, що призвело до його втрати.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У вересні 2017 рокуДП «УЗФО ЧАЕС» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити судові рішення, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ДП «УЗФО ЧАЕС» на відшкодування шкоди 125 983, 00 грн. Скасувати окрему ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити судові рішення в частині встановлених судом обставин та мотивів прийнятого рішення, ухвалити рішення про наступне: «шкоду заподіяно ДП «УЗФО ЧАЕС» з вини ДП «УЗФО ЧАЕС» через невжиття ним достатніх заходів для збереження майна».

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

ДП «УЗФО ЧАЕС» у своїй касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору не застосували до правовідносин, що склалися між сторонами, норми цивільного законодавства (частину першу статті 22, частину першу статті 1166 ЦК України) поряд з нормами трудового права. Судами не встановлено порушення позивачем вимог жодного нормативно - правового акту, що призвело б до втрати державного майна, а тому підстав для окремої ухвали немає.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суди, ухвалюючи рішення, неправильно застосували норми матеріального права та надали невірну оцінку фактичним обставинам справи, чим порушили норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції визнав вину позивача у заподіянні ним шкоди, про що постановив окрему ухвалу, проте не зазначив це у мотивах свого рішення.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ДП «УЗФО ЧАЕС» надійшли заперечення,в яких позивач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ДП «УЗФО ЧАЕС», витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 23 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що наказом директора ДП «УЗФО ЧАЕС» № 5 від 26 січня 2012 року ОСОБА_1 був зарахований до штату підприємства на посаду водія автотранспортних засобів.

Розпорядженням начальника транспортного цеху ДП «УЗФО ЧАЕС» № 27 від 19 березня 2014 року за ОСОБА_1 було закріплено транспортний засіб - Мерседес Бенц 308 Д (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

11 грудня 2015 року ОСОБА_1 на вказаному автомобілі здійснював перевезення працівників ДСП «ЧАЕС» згідно дорожнього листа № 91319 по маршруту Славутич - ЧАЕС - Славутич. Під час здійснення маршруту автомобіля у зворотному напрямку Чорнобиль-Славутич при перевірці документів та огляду автомобіля на митному кордоні Республіки Білорусь в автомобілі митниками було виявлено схованку в ніші запасного колеса, де знаходилася каністра з дизельним паливом об`ємом 20 літрів, що належала особисто відповідачу.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення, яке полягало у переміщенні товару, що підлягав митному декларуванню через митний кордон Митного союзу з укриттям від митного контролю, тобто з використанням схованки, постановою суду Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь від 22 грудня 2015 року, залишеною без змін постановою Гомельського обласного суду від 12 лютого 2016 року, ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу з конфіскацією транспортного засобу Мерседес Бенц 308 Д (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

ОСОБА_1 наказом в.о. директора ДП «УЗФО ЧАЕС» від 17 лютого 2016 року № 43 за вчинення зазначеного правопорушення було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за порушення вимог пунктів 2.1.6, 2.1.11, 2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ. Цей наказ відповідачем не оскаржувався.

Автомобіль Мерседес Бенц 308 Д (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) належав ДП «УЗФО ЧАЕС», а його балансова вартість станом на 04 квітня становила 73 025,00 грн.

17 березня 2016 року відповідачу вручено лист-вимогу ДП УЗФО ЧАЕС №08/09-43-01/281 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, разом з висновком про вартість оціненого транспортного засобу, яка залишилась невиконаною.

За висновком судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-3707-2-796.16 від 04 квітня 2017 року вартість зазначеного автомобіля становить 110 090,62.

29 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з ДП «УЗФО ЧАЕС» на підставі статті 38 КЗпП України.

Довідкою ДП «Чернігівське лісове господарство» №250 від 10 травня 2017 року підтверджено, що ОСОБА_1 з 11 квітня 2017 року працює на посаді водія в Славутицькому лісництві ДП «Чернігівський лісгосп».

Відповідно до частин першої і другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальної відповідальності понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Суди встановили, що договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_1 не укладалось. Середня заробітна плата відповідача складала 8 053,36 грн.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність прямої дійсної шкоди, викликаної порушенням відповідачем трудових обов`язків, а також причинного зв`язку між протиправною і винною дією працівника та шкодою, яка настала, а відтак й умов настання матеріальної відповідальності на підставі норм КЗпП України, та за відсутності визначених статтею 134 КЗпП України підстав для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності, обґрунтовано стягнули з нього на відшкодування матеріальної шкоди суму на рівні його середнього місячного заробітку.

Доводи касаційної скарги позивача про наявність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності з посиланням на те, що він використовував транспортний засіб у власних цілях, тобто заподіяв шкоду не при виконанні трудових обов`язків (пункт 7 частини першої статті 134 КЗпП України), колегія суддів відхиляє, оскільки судами встановлено, що шкода працівником була заподіяна під час виконання трудових обов`язків - перевезення працівників підприємства. Ця обставина підтверджується і діями самого позивача ДП «УЗФО ЧАЕС», який за результатами свого розслідування зазначеного факту (події) притягнув ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення ним відповідної посадової інструкції.

Твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 1166 ЦК України є безпідставними, оскільки наведена норма регулює деліктні зобов`язання, а в справі, що розглядається, наявний спір, який виник із трудових відносин у зв`язку із заподіянням шкоди підприємству його працівником.

Колегія суддів не приймає арґументи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності зміни рішення суду першої інстанції у частині встановлених судом обставин та мотивів прийнятого рішення із зазначенням того, що «шкоду заподіяно Державному підприємству «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з вини Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» через невжиття ним достатніх заходів для збереження майна», оскільки судами встановлено, що автомобіль названого підприємства вилучено і конфісковано внаслідок винних протиправних дій самого відповідача, що і є безпосередньою причиною завдання шкоди підприємству.

Щодо окремої ухвали

Відповідно до статей 211, 320 ЦПК України 2004 року апеляційний суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Встановивши, що Державним підприємством «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» не було вжито заходів зі збереження державного майна (автомобіля) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Республіці Білорусь, апеляційний суд обґрунтовано постановив окрему ухвалу про доведення цих фактів до відома Прем`єр-міністра України для належного реагування і прийняття відповідних заходів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, перевіривши доводи касаційних скарг ДП «УЗФО ЧАЕС» та ОСОБА_1 , колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення й окрему ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської атомної електростанції» та касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 травня 2017 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської атомної електростанції» 8 053,36 грн на відшкодування матеріальної шкоди і 120,96 грн на відшкодування судових витрат та рішення і окрему ухвалуАпеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель