Провадження № 2/234/937/19
15 березня 2019 року місто Краматорськ
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Із позову вбачається, з відповідачем ОСОБА_2 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 року по 03.09.2013 року. У шлюбі у них народилася дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. З моменту фактичного розпаду родини, тобто з липня 2012 року, син сторін мешкає разом з позивачкою. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20.08.2014 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти у розмірі ј частки заробітку відповідача на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 до повноліття дитини, але відповідач аліменти не сплачує. З липня 2012 року батько дитини не виявляє будь-якої турботи до дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, самоусунувся від її виховання, його не цікавить фізичний та духовний розвиток сина, тобто він не виконує всіх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, відповідно до ст. 150 СК України. Позивачка повністю утримує дитину, піклується про її духовний та фізичний стан. Позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2у відношенні його неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка, її представник у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив, заперечення на позовну заяву суду не надав.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, додані заяви, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд,
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7).
Як встановлено у судовому засіданні, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2013 року ( а.с. 9).
Згідно свідоцтва про шлюб, позивачка 19.08.2017 року уклала шлюб з ОСОБА_5, у результаті чого отримала прізвище «ОСОБА_1» .
Неповнолітня дитина сторін, ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір'ю, позивачкою по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 10).
Із довідки, виданої директором ЗОШ № 24 м. Краматорська, вбачається, що батько дитини ОСОБА_3 -ОСОБА_2 не цікавиться успіхами своєї дитини, не відвідує батьківські збори, не забезпечує навчання та виховання дитини (а.с. 13).
Згідно висновку Органу опіки та піклування Краматорської міської ради, останній, враховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_6, оскільки останній самоусунувся від виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач самоусунувся від підготовки неповнолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі, не створює умов для її всебічного розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потреб, здоров'я, не надає сину матеріальної допомоги. Відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу неповнолітнього сина, не створює умов для отримання ним освіти. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону.
Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею дитини, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносе шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., які були понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст. 13, 81, 89,141, 280 ЦПК України, ст. ст. 150, 155, 164, 166, 180, 182, 183, 191 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2(АДРЕСА_2), третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (Донецька область м. Краматорськ пл. Мира,2) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15, 15.5), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Г.Костюков