Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 185/10205/17

провадження № 61-14090св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акта Банк», Новокодацький відділ Державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року у складі судді Головіна В. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р.,

Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акта Банк» (далі - ПАТ «Акта Банк»), Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Новокодацький ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області) про визнання недійсними постанови, акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу та скасування права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у рамках виконавчого провадження з приводу виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «Акта Банк» заборгованості за кредитним договором, державним виконавцем було складено акт опису та арешту належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме Ѕ частини нежилої будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 . Ринкову вартість вказаної нерухомості визначено звітом експерта в розмірі 268 000 грн, за якою були призначені публічні електронні торги з реалізації арештованого майна. Публічні торги тричі не відбулися, у зв`язку з чим державним виконавцем було запропоновано стягувачу залишити за собою нереалізоване майно боржника за ціною третіх електронних торгів в розмірі 174 200 грн, на що ПАТ «Акта Банк» погодилося й сплатило на рахунок виконавчої служби 18 327 грн 99 коп. різниці між ціною нерухомого майна та суми боргу. 17 червня 2017 року державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а постановою від 06 липня 2017 року закінчено виконавче провадження № 50838753. У серпні 2017 року ПАТ «Акта Банк» зареєструвало своє право власності на

Ѕ частину нежилої будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по

АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що передача нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу відбулася із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21 квітня 1999 року) щодо вартості нереалізованого майна, унаслідок чого банк набув право власності на таке майно незаконно, за значно нижчою ціною, що призвело до його незаконного збагачення, ОСОБА_1 просив визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 червня

2017 року та скасувати державну реєстрацію права власності ПАТ «Акта Банк» на об`єкт нерухомого майна - Ѕ частину нежилої будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державний виконавець у рамках виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь ПАТ «Акта Банк» заборгованості за кредитним договором правильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня

2016 року, який набув чинності 05 жовтня 2016 року, які регламентують новий порядок реалізації арештованого майна, для завершення процедури реалізації та завершення виконавчого провадження в цілому, оскільки із набранням чинності вказаного Закону Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року втратив чинність.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 02 жовтня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені аргументи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами проігноровано той факт, що нерухоме майно було передано на реалізацію під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, яким передбачено передання майна стягувачу за початковою ціною, а не ціною після третіх торгів. Крім того, всі дії державного виконавця направлені на набуття стягувачем права на арештоване майно проведені після спливу строку експертної оцінки вартості такого майна, а акт про передачу майна оформлений взагалі через рік після оцінки, що свідчить про необ`єктивність ціни нереалізованого з торгів майна.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2019 року Новокодацький ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області та ПАТ «Акта Банк» подали відзиви, у яких просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзиви мотивовані тим, що дії державного виконавця щодо передачі стягувачу майна в рахунок погашення боргу направлені на виконання виконавчого документу і у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, які в силу вимог пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень мають здійснюватися відповідно до цього Закону.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акта Банк», Новокодацького ВДВС м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання недійсними постанови, акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу та скасування права власності призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди установили, що на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Новокодацький ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області, перебувало виконавче провадження

№ 50838753 з приводу примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 153 569 грн 17 коп.

30 травня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна № 51268380, яким описано нерухоме майно, належне боржнику на праві власності, а саме Ѕ частину нежилої будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 .

Того ж дня державним виконавцем призначено експерта для участі у виконавчому провадженні, яким 16 червня 2016 року надано звіт з визначення ринкової вартості арештованого майна у розмірі 268 000 грн, за якою були призначені електронні торги.

Об`єкт нерухомого майна - Ѕ частину нежилої будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташоване по АДРЕСА_1 переданий на реалізацію у серпні 2016 року.

Згідно з протоколами електронних торгів від 02 вересня 2016 року

№ 194853, від 01 жовтня 2016 року № 201806 та від 11 листопада 2016 року № 211147 торги з реалізації зазначеного майна тричі призначалися, проте не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

22 грудня 2016 року та 23 травня 2017 року державним виконавцем направлені стягувачу повідомлення про не проведення реалізації арештованого майна із пропозицією залишити за собою вказане майно.

Виявивши бажання залишити за собою нереалізоване майно, ПАТ «Акта Банк» 14 червня 2017 року сплатило на рахунок органу Державної виконавчої служби різницю між ціною нерухомого майна та сумою боргу в розмірі 18 327 грн 29 коп.

27 червня 2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС

м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Постановою державного виконавця від 06 липня 2017 року виконавче провадження № 50838753 закінчено.

03 серпня 2017 року зареєстровано право власності ПАТ «Акта Банк» на передане йому в рахунок боргу нерухоме майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

На момент передачі спірного нерухомого майна на електронні торги був чинним Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від

21 квітня 1999 року, згідно з частиною першою статті 62 якого реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02 червня 2016 року.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом.

Ураховуючи, що спірне нерухоме майно було передано на реалізацію у серпні 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, то порядок реалізації повинен визначатись відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Разом з тим, відповідно до пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Пропозиція державного виконавця стягувачу про залишення за собою нереалізованого майна здійснена після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, а відтак, зважаючи на розмежування правового регулювання спірних правовідносин у залежності від того, коли була розпочата «виконавча дія», а не «виконавче провадження» така передача майна відповідно до пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження»

№ 1404-VIII повинна бути здійснена уже з урахуванням положень цього Закону.

Відповідно до частин першої, шостої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Ураховуючи, що передача нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу була проведена у червні 2017 року, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про те, що така виконавча дія проведена з дотримання вимог чинних частин шостої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 1404-VIII й майно передано стягувачу за ціною третіх електронних торгів.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи ОСОБА_1 про те, що до спірних правовідносин необхідно було застосовувати положення Закону України від 21 квітня 1999 року

№ 606-ХІV «Про виконавче провадження» в частині визначення вартості переданого в рахунок погашення боргу стягувачу нереалізованого майна, є безпідставними, оскільки правовідносини з реалізації арештованого майна та подальшого його передачі стягувачу повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення виконавчих дій.

Інші аргументи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваних судових рішень виключно з формальних міркувань та додаткового правового аналізу не потребують.

Крім того, доводи касаційної скарги зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної справи лише з метою нового її слухання і вирішення. Проте це порушує принцип остаточності рішення суду

(res judicata), оскільки підстав для перегляду судових рішень немає, права та обов`язки сторін уже вирішені (рішення Європейського суду з прав людини: «Брумареску проти Румунії», «Науменко проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували норми Закону України «Про виконавче провадження», повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, ухвалені у справі рішення є законними й обґрунтованими та підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - залишенню без задоволення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун