Справа № 357/4557/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором. В своїй позовній заяві позивач вказує, що 06.01.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06.01.2019-100001425 відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до п.8.1 договору, даний договір укладений на строк до одного місяця. За п.1.2 договору, кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника, внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», так як відповідно до п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Відповідно до заявки на підтвердження укладеного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 19.01.2019 р. та сплатою за користування кредитом у розмірі 2800 грн. Відповідач кошти не повернув, строки повернення кредиту та процентів за кредитним договором, - не переносились. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 20 224,00 грн. Однак, позивач просить стягнути лише частину штрафу 5000,00 грн. Відповідач неналежно виконує свої кредитні зобов`язання та допустив виникнення заборгованості, яка становить 17 800 грн.00 коп., що позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», згідно довіреності в справі, позов підтримала, надала відповідь на відзив.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 06.01.2019 р. між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06.01.2019-100001425.

Відповідно до заявки на підтвердження укладеного договору кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 19.01.2019 р. та платою за користування кредитом у розмірі 2800 грн.

Свої зобов`язання за кредитним договором № 06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 р. ТОВ «Споживчий центр» виконало та грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. були видані ОСОБА_1 , шляхом перерахування на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією № 123443503 від 01.06.2019р. (а.с.11).

Відповідно до п.8.1 кредитного договору № 06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 р., - договір набирає чинності з дати його укладання та діє протягом 14 днів. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору № 06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 р., - кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.п.4.1 кредитного договору № 06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 р., - позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту - до 19.01.2019 р., б) проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання.

Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу згідно умов договору, становить 20 224,00 грн. Однак позивач просить стягнути з відповідача, лише, частину неустойки 5000,00 грн.

Встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного та вчасного повернення коштів і станом на 31.03.2017 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 17 800 грн.00 коп.

Представник позивача суду пояснила, що кредитний договір №06.01.2019-100001425 від 06.01.2019р. був укладений між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» у письмовій (електронній формі) формі, шляхом обміну повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», надіслання відповідачем заявки від 06.01.2019р. до кредитного договору №06.01.2019-100001425, яка подавалась та підписувалась відповідачем в особистому кабінеті відповідача на сайті позивача, до якого він зайшов за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого смс-повідомленням на належний йому номер телефону; надіслання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), в якій він підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору, невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №06.01.2019- 100001425, яка подавалась та підписувалась відповідачем в особистому кабінеті відповідача на сайті позивача, до якого він зайшов за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого смс-повідомленням на належний йому номер телефону. Крім того, представник позивача повідомила суду, що з відповідачем були раніше неодноразово укладені кредитні договори, умови яких відповідач виконував належно.

Відповідач заперечуючи позов, надав до суду відзив на позовну заяву та суду пояснив, що у наданій суду копії договору №06.01.2019-100001425 відсутній його підпис як позичальника. Також у переліку документів, доданих до позовної заяви, першим пунктом зазначений Додаток №1, але Інформація в даному документі стосується іншої особи. Відповідач вказав, що у позивача немає підтвердження, що гроші за договором №06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 року були передані відповідачу, а отже договір не може вважатись укладеним. Надане суду платіжне доручення №123443503, з якого слідує, що 06.01.2019року було успішно виконано транзакцію поповнення картки, повний номер якої не зазначений, не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки воно не має ані підписів, печаток банківської установи, ані найменування та повного номеру карти (рахунку) отримувача. Відповідач вказував, що розрахунок заборгованості та неустойки за прострочення повернення кредиту, який наданий позивачем, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт укладення з позивачем інших кредитних договорів, але заперечив укладення кредитного договору № 06.01.2019-100001425 від 06.01.2019 р., а тому в судовому засіданні зазначив, що якщо суд вбачатиме можливість задоволення позову, то відповідач погоджується повернути позивачу, лише, тіло кредиту 10 000 грн., і просив відмовити у стягненні неустойки, інших нарахувань.

Відповідно до ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно ст.12 ЗУ країни «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Крім того, ст.38.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено вимоги щодо захисту інформації, а саме: електронні документи на переказ, розрахункові документи та документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що містять банківську таємницю, під час їх передавання засобами телекомунікаційного зв`язку повинні бути зашифровані згідно з вимогами відповідної платіжної системи, а за їх відсутності - відповідно до законів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

В підтвердження укладення електронного кредитного договору №06.01.2019-100001425 позивачем надано суду «Log file» з чіткою хронологією дій при укладенні електронного кредитного договору №06,01.2019-100001425. Також, суду надано довідку ТОВ «Споживчий центр» вих.№629 від 13.06.2019р. яка підтверджує, що фінансовий номер телефону ОСОБА_1 вказаний в попередньому офлайн договорі №24.04.2018-100003561 від 24.04.2018р. співпадає з номером телефону який був використаний при укладенні електронного кредитного договору №06.01.2019- 100001425 від 06.01.2019р. та цифри в CMC-повідомленні співпадають цифрами, введеними в поле підпису одноразовим ідентифікатором під акцептом. Крім того, довідка ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» вих.№13-06/19-1 від 13.06.2019р. також підтверджує, що CMC-повідомлення з «кодом підтвердження 8793» було надіслано 06.01.2019р. на номер абонента НОМЕР_1 об 12:21:00. Згідно паперової копії електронного кредитного договору №06.01.2019-100001425 вбачається, що при його укладенні був використаний код підтвердження «8793». Вказані заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) були підписані відповідачем двома способами - одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником на належний йому номер телефону, та за допомогою аналога власноручного підпису позичальника (електронного підпису), право на використання якого та його зразок прямо вказані у п. 11.1 кредитного договору №24.04.2018-100003561 від 24.04.2018р., який укладений сторонами у простій письмовій формі. (- надіслання позивачем підтвердження укладання кредитного договору, яким сторонами підтверджено укладення електронного кредитного договору №06.01.2019-100001425 від 06.01.2.019р.) Слід зазначити, що в судовому засіданні відповідач не заперечив свій підпис власноручний підпис, зазначивши, що він є схожим, але відповідач не зовсім впевнений в справжності цього підпису.

Таким чином, даючи аналіз поданим доказам та встановленим обставинам, суд вважає, що кредитний договір №06.01.2019-100001425, був підписаний ОСОБА_1 Відповідач акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір, який відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено шляхом введення одноразового ідентифікатора, який відповідач отримав на свій мобільний телефон. В кредитному договорі №24.04.2018-100003561, в пункті 11.11, сторони визначили, що клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати засоби факсимільного відтворення його підпису та/або номер телефону, зазначений в даному договорі.

Також, суд звертає увагу, що в договорі №24.04.2018-100003561, позичальник сам зазначив свій фінансовий номер телефону на який погодився отримувати смс-повідомлення і підтвердив, що цей номер належить тільки йому (п. 11.10). Відповідач визнав, що картка ОТП Банку № НОМЕР_2 належить йому особисто, а ТОВ «Споживчий центр» саме на цю картку і перерахувало кошти. В довідці ТОВ «Елаєнс» від 12.06.2019р. зазначений картковий рахунок. А відповідно до п.2.4 кредитного договору №06.01.2019-100001425 від 06.01.2019р. обов`язок по перерахуванню коштів вважається виконаним з моменту списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора. Кредит у розмірі - 10 000,00 грн. був безготівково перерахований ОСОБА_1 на його картку № НОМЕР_2 та вказаний платіж пройшов успішно. На клопотання суду, АТ ОТП Банк надало суду дані щодо клієнта ОСОБА_1 , зокрема, була підтверджена належність відповідачу карткового рахунку і була надана виписка по його картковому рахунку. З наданої виписки вбачається, що 06.01.2019 року відповідачу надійшло 10 000 грн. та відображено всі фінансові операції, покупки відповідача в період з 06.01.2019р. по 08.01.2019р. При цьому відповідач вказав, що дійсно, отримав 10 000 грн., але не відомо хто йому надав ці кошти. Відповідач не надав жодного доказу, що кошти в сумі 10 000 грн. надійшли від будь кого іншого, а не позивача на виконання умов укладеного договору.

Відповідно до ч.1,2, 3 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, кредитний договір №06.01.2019-100001425, був підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті позивача. Відповідач акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір, який відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено шляхом введення одноразового ідентифікатора, який відповідач отримав на свій мобільний телефон. Відповідач отримав кошти на свій картковий рахунок.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України,- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, оцінюючи подані докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат зі сплати судового збору - 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 207, 509, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 6267, 628, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 76, 77, 133, 141, 259-268, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість в сумі 17 800 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот гривень) та судові витрати по справі в сумі 1921 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.11.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола