ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2417/19
Провадження №2/477/983/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Сірюк С.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 ,

третіх особі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , а також третя особа ОСОБА_3 , яка також діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив право користування житлом,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з рудня 1996 року мешкає у вказаному будинку. Разом із нею за вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_5 , які залучені до участі у справі в якості третіх осіб. Також у вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_6 - її колишній чоловік, шлюб між якими розірвано в 2004 році. Підставою мешкання її у даному будинку, ї дітей та онуків, які є третіми особами у справі, є рішення Мирнівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про надання дозволу на приватизацію частини вказаного житлового будинку. Вказаний будинок до цього часу не приватизовано.

Відповідач у вказаному будинку не мешкає з 2002 року, не приймає участі в його утриманні, його особистих речей в будинку немає.

Посилаючись на те, що реєстрація відповідача у вказаному будинку унеможливлює його приватизацію, отримання субсидій та соціальної допомоги, що може завдати суттєвої шкоди права та інтересам позивача і третіх осіб, тому посилаючись на положення ст.ст. 71,72 ЖК України, просить про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви.

Треті особи ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї доньки ОСОБА_4 , а також третя особа ОСОБА_3 , яка також діє в своїх інтересах та інтересах свого сина ОСОБА_5 , проти задоволення вказаного позову не заперечували.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області вебпорталу судової влади України (а.с. 29, 30, 43-44). За вказаного, суд вважає за можливе, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України провести судове засідання за відсутності відповідача.

Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії рішення Мирнівської сільської ради Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області від 16.10.2009 року № 7, ОСОБА_1 передано безоплатно в межах норм згідно п. 6, 7 положення Житлового кодексу України частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

В той же час, на сьогоднішній день дане рішення не реалізоване, ОСОБА_1 своїм правом на приватизацію не скористалася.

Позивач, треті особи та їх малолітні діти, а також відповідач ОСОБА_6 зареєстровані у вказаному будинку (а.с. 13).

За даними акту від 30.08.2019 року та відповідно довідки Шевченківської сільської ради від 04.09.2019 року, ОСОБА_6 у вказаному будинку з 2004 року не проживає (а.с. 14-15).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Положення статей 71 та 72 Глави 2 ЖК України стосуються правовідносин у користуванні жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Отже, звернення до суду із позовною заявою щодо втрати особою права користування житловим приміщенням відповідно до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України належить органу, уповноваженому державою здійснювати функції управління та розпорядження державним чи комунальним житловим фондом, а тому посилання ОСОБА_1 на вказані законодавчі норми є безпідставними.

Стосовно застосування інших норм матеріального права, у вказаних правовідносинах, зокрема положень Глави 6 Житлового кодексу України та 405-406 ЦК України, то ОСОБА_1 не є власником даного будинку, а тому не підтвердила свого права щодо його розпорядження та визначення прав інших осіб у цьому будинку, в тому числі вирішення питання про визнання осіб, втратившими право користування вказаним житловим приміщенням.

Окрім того, ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте, звертаючись до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_1 не довела ті обставини, на які вона посилалася як підставу своїх вимог, зокрема відсутність можливості здійснити приватизацію даного будинку, отримати субсидію та соціальні допомоги.

Враховуючи вище наведене, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова