ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25.03.2019 року м. Одеса

справа № 523/453/13-ц

провадження № 22-ц/813/3902/19

Одеський апеляційний суд у складі судді Колеснікова Г.Я., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, внесення змін до договору кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року позовні вимоги банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму боргу за договором кредиту в розмірі 30929,51доларів США та 3434,33 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.41).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.70).

28 січня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане заочне рішення з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження (а.с.76-81).

В обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилався на те, що при ухваленні заочного рішення він присутній не був, копію рішення суду не отримував, ухвалу про відмову у перегляді заочного рішення не отримував ні він, ні його представник. Про рішення суду дізнався випадково 23 січня 2019 року після ознайомлення з матеріалами справи його новим представником (а.с.77-78).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року зазначені апелянтом підстави поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду визнані неповажними, апеляційна скарга залишена без руху, апелянту надано строк для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 10 квітня 2013 року (а.с.84-85).

На виконання зазначеної ухвали суду 15 березня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 10 квітня 2013 року (останнє не містить другої сторінки тексту, про що складено відповідний акт від 18 березня 2019 року).

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 посилається на ті ж самі підстави, що були зазначені у клопотанні про поновлення строку від 28 січня 2019 року, доповнивши його тим, що від представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності в його інтересах, інформації про ухвалення заочного рішення суду від 10 квітня 2013 року та постановлення ухвали суду від 12 квітня 2017 року йому не надходило. Доказів отримання копії ухвали суду від 12 квітня 2017 року представником відповідача саме 12 квітня 2017 року матеріали справи, зокрема розписка на а.с.71, не містить. При цьому, апелянт посилається на відмінність правовідносин за договором доручення та за довіреністю, наслідки перевищення повноважень представником та норми ст.6 Конвенції, як на підставу поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення, який є механізмом забезпечення гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного суду.

Наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження суд визнає неповажними.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був сповіщений про дату, час (11 березня 2013 року 11:00 годин та 10 квітня 2013 року 10:00 годин) та місце слухання справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення на а.с.33 та 37. Ураховуючи вимоги ч.ч.1,3 ст.76 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справу в суді першої інстанції), відповідач був належним чином сповіщений про слухання даної справи.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 27, ч.ч.1,2 ст.38 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справу в суді першої інстанції), брати участь у судових засіданнях особисто або через представника під час розгляду справи.

Справа розглянута в заочному порядку у відповідності до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Копія заочного рішення суду від 10 квітня 2013 року була направлена відповідачу ОСОБА_1 у строк, встановлений ст.227 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції), про що свідчить супровідний лист від 11 квітня 2013 року (а.с.42).

27 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримав копію заочного рішення суду від 10 квітня 2013 року, про що розписався у поштовому повідомленні (а.с.43).

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 надав довіреність ОСОБА_3 на представлення його інтересів, зокрема в судах, з усіма правами наданими законом відповідачу, для чого надано право подавати від його імені заяви, отримувати документи, розписуватись за нього, знайомитися з матеріалами справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях тощо (а.с.47).

За нормами ч.1 ст.42 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) зазначена довіреність посвідчує повноваження ОСОБА_3 як представника відповідача ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_3 ознайомилась з матеріалами справи та зробила необхідні фотокопії 23 січня 2017 року, про що склала відповідну розписку (а.с.46).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с.70). У судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду та оголошення ухвали суду про залишення заяви без задоволення, представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 приймала участь, про що свідчить журнал судового засідання від 12 квітня 2017 року (а.с.69).

Копію ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2017 року представник ОСОБА_3 отримала (а.с.71).

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України( в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні (ч.4 ст.44 ЦПК України).

Представник ОСОБА_3 діяла в межах повноважень, наданих їй ОСОБА_1, що посвідчуються довіреністю від 26 грудня 2016 року (а.с.47). У встановленому порядку ОСОБА_1 не повідомляв суд про припинення представництва ОСОБА_3 або обмеження її повноважень. Тому доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження з цього питання є безпідставними.

З огляду на те, що:

- відповідач ОСОБА_1 отримав 27 квітня 2013 року копію заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2013 року (а.с.43);

- представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні 12 квітня 2017 року під час проголошення ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 12 квітня 2017 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення (а.с.69,70);

- за нормами ч.4 ст.231, ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції) десятиденний строк на апеляційне оскарження заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, зокрема з 12 квітня 2017 року, а з апеляційною скаргою відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду лише 28 січня 2019 року, тобто майже через два роки з часу ухвалення та отримання представником відповідача копії ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення та майже через 6 років з часу ухвалення та отримання відповідачем заочного рішення (а.с.76-81);

суд прийшов до висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2013 року є неповажними.

Відносно посилання відповідача на ст.6 Конвенції як на підставу поновлення строку на оскарження заочного рішення суду, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини до можливості поновлення строків оскарження як такої ставиться із пересторогою, зазначаючи, що поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, зі спливом значного терміну, має бути дуже обережним і обґрунтованим.

Так, у п.40 та у п.41 справи «Пономарьов проти України» суд визначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У п.47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Відступи від принципу правової визначеностівиправданілише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: «Салов проти України», п.93, «Проценко проти України», п.26, «Кравченко проти Росії», п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правовогопуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальнезначення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», п.38).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним.

У зв'язку з викладеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосування відповідачем ординарного способу оскарження заочного рішення суду першої інстанції від 10 квітня 2013 року без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип res judicata, не може вважатися причиною фундаментальногохарактеру.

Тому суд відмовляє ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, внесення змін до договору кредиту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Одеського апеляційного суду /підпис/ Г.Я. Колесніков

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков