Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/10425/19

провадження № 61-17524св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

третя особа 1 - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація,

третя особа 2 - ОСОБА_3 ,

третя особа 3 - служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року в складі судді Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

(далі - ГУ ДМС України в м. Києві), ОСОБА_2 , треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив зобов`язати Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що 25 липня 2009 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 929.

Зазначав, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14 липня 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що його місце проживання та місце проживання ОСОБА_2 зареєстровані за різними адресами.

У листопаді 2018 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 у 2013 році, звернувшись до територіального підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, самовільно без дозволу батька змінила місце реєстрації їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, звернувся до суду за захистом свого порушеного права, просив зобов`язати Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію скасувати реєстрацію місця проживанняОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, виходив з того, що спір у даній справі не є житловим, не має цивільно-правового характеру, оскільки позивачем не заявлено жодних вимог до ОСОБА_2 , а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії службової особи ГУ ДМС України в м. Києві, яка у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а тому спір підвідомчий суду адміністративної юрисдикції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року повернуто без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана безпосередньо до апеляційного суду, а не через суд першої інстанції, тобто з порушенням порядку її подання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції порушив його гарантоване конституційне право на апеляційний перегляд судового рішення, оскільки апеляційна скарга може бути подана як до місцевого суду, так і до апеляційного суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 756/10425/19 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 , треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 25 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 929.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14 липня 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Місце проживання ОСОБА_1 та місце проживання ОСОБА_2 зареєстровані за різними адресами.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 дізнався про те, що ОСОБА_2 у 2013 році, звернувшись до територіального підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, самовільно без дозволу батька змінила місце реєстрації їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 , треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

При поверненні апеляційної скарги, апеляційний суд зробив висновок, що скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак, виходячи зі змісту підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, її слід було подавати за правилами, що діяли до набрання чинності редакції ЦПК України від 15 грудня 2017 року, тобто через суд першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України) матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції ЄСПЛ в контексті «права на справедливий суд».

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Тому висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України. Таким чином, при поверненні апеляційної скарги без розгляду, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Подібні правові висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі від 20 червня 2018 року № 514/134/17 (провадження № 61-12112сво18).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов