П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 756/3064/14-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 03 квітня 2019 року

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого суддею Савицьким О.А. 12 вересня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2018 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №756/3064/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2704/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ПАТ «Діамантбанк» звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював під час розгляду справи судом, та з урахуванням остаточної заяви про збільшення позовних вимог від 11.09.2018 року, просив суд: стягнути з ОСОБА_3 на корить ПАТ «Діамантбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 118 361, 77 грн., з яких: заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 24.03.2011 року по 01.04.2018 року у сумі 46 646,86 грн., заборгованість по сплаті пені за період з 24.03.2013 року по 01.04.2018 року в сумі 71 714,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 травня 2007 року між Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту кредитування та видачу платіжної картки, згідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з встановленням ліміту кредитування у розмірі 30 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних.

При цьому, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, судовим наказом Оболонського районного суду м.Києва від 02.10.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 34 750,18 грн. та судові витрати у розмірі 188,75 грн.

Разом з тим, через невиконання відповідачем вказаного судового наказу, позивач, керуючись умовами п.п. 1.5 та 5.2 Кредитного договору та положеннями ст. 1048 ЦК України, нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 24.02.2011 року по 01.04.2018 року у сумі 46 646,86 грн.

Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, позивач, відповідно до п.4.1 Кредитного договору, нарахував пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування ним у розмірі 4 236,97 грн. за період з 18.02.2013 року 17.02.2014 року.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 травня 2014 року вказаний позов було задоволено.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 18 липня 2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, рішення скасовано.

08 серпня 2017 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності та заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою від 09.08.2017 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» 35792 (тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто дві) грн. 81 коп., з яких: 31201 (тридцять одна тисяча двісті одна) грн. 46 грн. - відсотки за користування кредитом; 4236 (чотири тисячі двісті тридцять шість) грн. 97 коп. - пеня; 354 (триста п'ятдесят чотири) грн. 38 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судом не було повно та всебічно досліджено всіх обставин справи, які мають істотне значення під час винесення рішення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ПАТ «Діамантбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.230,236,242), а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 травня 2007 року між Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту кредитування та видачу платіжної картки, згідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з встановленням ліміту кредитування у розмірі 30 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних, а також надав відповідачу платіжну картку зі строком дії один рік.

При цьому, ПАТ «Діамантбанк» вказувало на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 118 361, 77 грн., з яких: заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 24.03.2011 року по 01.04.2018 року у сумі 46 646,86 грн., заборгованість по сплаті пені за період з 24.03.2013 року по 01.04.2018 року в сумі 71 714,91 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що сторонами кредитного договору було погоджено, що строк дії платіжної картки складає один рік з метою здійснення операцій за Картковим рахунком. Строк, на який встановлюється Ліміт Кредитування 12 (дванадцяь) місяців з 15.05.2007 р. по 14.05.2008 р.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Відповідно до матеріалів справи, сторони погодили строк, на який встановлюється ліміт кредитування, строк дії платіжної картки, який складає один рік з метою здійснення операцій за Картковим рахунком, а також термін щомісячного виконання зобов'язання, Відповідно до Договору про відкриття карткового рахунку з встановленням ліміту кредитування та видачу платіжної картки, відповідач отримав строком на 12 місяців, тобто до 14 травня 2008 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 30000 гривень, які зобов'язався повертати щомісячно, в термін до 5-го числа у розмірі не меншому ніж 10% від суми фактично отриманого кредиту в межах ліміту кредитування та повернути фактично отримані, в межах встановленого Ліміту кредитування, кредитні кошти а також фактичну заборгованість по процентам, в кінці строку, а саме 14 травня 2008 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що отриманий кредит відповідач не повернув, в результаті чого станом на 01 квітня 2018 року має заборгованість перед позивачем в сумі 118 361,77 грн., з яких: 46 646,86 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 24 березня 2011 року по 01 квітня 2018 року; 71 714,91 грн. - заборгованість по сплаті пені за період з 24 березня 2013 року по 01 квітня 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячно, в термін до 5-го числа місяця здійснювати повернення кредиту у розмірі не меншому ніж 10% від суми фактичного отриманого кредиту в межах ліміту кредитування до 14 травня 2008 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 14 травня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 05-го числа кожного місяця. Починаючи з 15 травня 2008 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з тим, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, те не може бути обґрунтованою вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки.

Наведені обставини, враховуючи положення ст. 376 ЦПК, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення і прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна