провадження 2-п/201/6/2019
УХВАЛА

02 квітня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 18 липня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги не змінювалися, уточнювалися і доповнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року позовні вимоги були задоволені повністю.

10 січня 2019 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 21 грудня 2017 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Представник заявника вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши її заяву в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду заяви повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, проти вимог заяви заперечувала, вважаючи вказане рішення винесеним у відповідності до норм ЦПК, повідомлення відповідача про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідач не надавав. Отже вимоги заяви безпідставні і фактично просила заяву залишити без задоволення, справу слухати без її участі.

Вислухавши пояснення представника заявника, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 грудня 2017 року була розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року позовні вимоги були задоволені повністю.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України Умови проведення заочного розгляду справи 1. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. 3. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Згідно ст. 283 ЦПК України Повідомлення про заочне рішення 1. Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України Порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення 1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 3. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 4. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм правом (через представника), яке передбачено ст. 280-284 ЦПК України, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, але з пропуском без поважних причин терміну, встановленого ст. 284 ЦПК України і питання про поновлення цього строку заявник не ставить. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно спірних додаткових витрат, коштів, з позивачем є реальний спір, позивач не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згоден цей відповідач і по суті рішення, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не був повідомлений, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення в судове засідання як на реальну адресу знаходження відповідача, яке було б ними отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим заявником і відповідачем, заяви про ознайомлення зі справою, отримання копії рішення та інш.) місце знаходження цього відповідача було на час розгляду справи, є конкретним і визначеним: АДРЕСА_1, вказана адреса вказувалася суду як місце реєстрації, так і фактичного знаходження відповідача як після, так і на час розгляду судом цивільної, не робив зауважень чи заяв стосовно вказаної адреси знаходження і не ініціював питання про виправлення описки в цій частині при ознайомленні з матеріалами справи після винесення рішення суду; саме на вказану адресу цьому відповідачу направлялися повістки про слухання справи 02 жовтня, 14 листопада 2017 року, цей відповідач повинен був їх отримувати, оскільки про поданий спір, позов знав, так як поштові повідомлення до нього (місця фактичного мешкання) доходять.

Судом було зроблено запит до адресного столу стосовно місця реєстрації відповідача і згідно відповіді відповідача було виписано з вказаної адреси за рішенням суду, отже відповідач про це достеменно знав і не повідомив суду.

З урахуванням вказаного суд повідомляв відповідача про слухання справи на 21 грудня 2017 року у відповідності до ст. 129-130 ЦПК України шляхом оголошення в газеті «Вісті Придніпрвя» , а також в даному випадку поштова повістка по дату слухання на 21 грудня 2017 року направлена була судом цьому відповідачу на вказану адресу (по вул Гусенко) і він її отримав, про що свідчить газета і поштовий конверт, є поштові реєстри про відправлення таких повісток, але зараз представник заявника вказує, що не отримали вказане і відділення звязку повернуло вказані документи до суду, сам відповідач мешкає зараз за іншою адресою (АДРЕСА_2); суд направляв повістку про слухання справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення і на вказану адресу, але і на цій адресі заявник знову не отримав повістку про слухання його ж заяви, в суд не зявився і знову повернувся конверт за закінченням терміну зберігання і зазначенням того, що такого будинку по вул. Половицькій немає.

Пояснення про те, що відповідач міг певний час не дивитися за вхідною поштою, чи якийсь час тимчасово не знаходився в той час за цією адресою не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таких відомостей він суду не надавав, а відповідно до ст. 131 (ст. 77 на той час до грудня 2017 року) ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст. 287 ЦПК України Порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення 1. Заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 2. Головуючий відкриває судове засідання і зясовує, хто з учасників справи зявився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви і зясовує думку сторін та інших учасників справи щодо вимог про перегляд заочного рішення. 3. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. 4. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 21 грудня 2017 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 21 грудня 2017 року не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що йому не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення він дізнався тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця реєстрації і знаходження відповідача. Окрім того, твердження відповідача про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ним не отримана, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідача нічим не підтвердженим, оскільки повістка йому направлялася судом, оголошення в газеті було та отримані ними, про що є поштове повідомлення, направлення повістки судом було завчасно.

Отже, суд робить висновок про те, що цей відповідач по справі був своєчасно належним чином повідомлений про слухання справи 21 грудня 2017 року.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ЦПК України, де вказано про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року відсутні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони цього відповідача стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 130, 131, 258-260, 280-289, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -