Справа № 128/3162/18
Провадження № 22-ц/801/697/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуСправа № 128/3162/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіною І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають спільну дитину -сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб виявився невдалим, оскільки виникли непорозуміння у стосунках, фактично шлюбні відносини припинені, вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу не можливе та суперечитиме її інтересам.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що гідно якого позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем та просив після розірвання шлюбу визначити місце проживання сина з ним за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 07.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 24.

Позивачці після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище «ОСОБА_4».

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення , зазначивши у ній місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_3, а не з матір'ю, як то встановив суд першої інстанції у рішенні. Скаржник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Позивач подала письмовий відзив на апеляційну скаргу , в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року в частині задоволення позову про розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та в межах її вимог, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом встановлено, що сторони 07.04.2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №24 (а.с. 4).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи. Зокрема того, що, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає. Проти надання строку на примирення сторони заперечують. Відтак, як правильно зробив висновок суд, відсутній намір сторін на збереження сім'ї, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Відповідач, звертаючись зі скаргою, фактично не погодився із тим, що суд встановив факт проживання дитини разом із матір'ю на час ухвалення рішення, при цьому не мотивував, з яких підстав він дійшов такого висновку. Адже на час розгляду справи дитина проживала разом із батьком, про що відповідач писав у відзиві на позовну заяву та надав суду відповідні докази.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника частково заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.109 СК подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є розірвання шлюбу, інших вимог сторонами не заявлено та судом не розглядалось.

За правилами ч.1 ст.161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив із того, що вимоги які викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву , зокрема те , що він просить суд встановити місце проживання дитини разом із батьком, не є предметом судового розгляду, а вирішуються в окремому порядку шляхом пред'явлення відповідного позову одним із батьків.

При цьому суд зробив висновок, що дитина на час ухвалення рішення проживає разом із матір'ю- позивачем ОСОБА_4

Приймаючи до уваги те, що факт проживання дитини будь із ким з батьків не має юридичного значення для вирішення цієї справи, суд, в супереч ст.264 ЦПК України, не мав права вирішувати таке питання під час ухвалення рішення шляхом встановлення відповідного факу у його мотивувальній частині.

Отже, як вважає колегія суддів, при ухваленні рішення, судом було порушено норми процесуального права.

Відтак , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні його мотивувальної частини рішення шляхом виключення із неї посилання суду на те, що на час розгляду справи дитина - ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_2.

В решті апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки, як вже зазначалось судом, питання встановлення місця проживання дитини не є предметом судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на те, що на час розгляду справи дитина - ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М. Якименко

Т.Б. Сало

Т.М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2019 року.