Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3605/16-ц

провадження № 61-25816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2015 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA», номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, що належить позивачу на праві приватної власності.

13 грудня 2015 року, близько 4 год 30 хв біля готелю «Віконт», що знаходиться в Пустомитівському районі Львівської області на автодорозі «Київ - Чоп», неподалік м. Винники, автомобіль «TOYOTA SEQUOIA»був викрадений невідомою особою, про що 14 грудня 2015 року Пустомитівським відділенням поліції Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області, внесені відомості до ЄРДР за №0002018.

Умовами договору добровільного страхування визначено вартість застрахованого транспортного засобу у розмірі 660 000 грн, встановлено франшизу у випадку настання страхового випадку «викрадення» в розмірі 33 000 грн, що складає 5% від страхової суми. Оскільки викрадення автомобіля згідно з умовами договору добровільного страхування є страховим випадком, позивач звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем така не проведена, чим порушено умови договору та права позивача.

ОСОБА_2 просила стягнути з ПАТ «СК «Арсенал Страхування»627 000 грн страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 627 000 грн страхового відшкодування. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пунктом 28.4.6. договору добровільного страхування визначено, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування якщо страхувальник не виконав обов'язків, передбачених умовами договору. Разом з тим, серед переліку визначених пунктом 24.2. договору добровільного страхування обов'язків страхувальника не міститься обов'язку щодо оформлення абандону, а тому у відповідача не було підстав для відмови 23 лютого 2016 року у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з ігноруванням вимоги про оформлення абандону, що кваліфіковано відповідачем як ухилення позивача від виконання обов'язків страхувальника. При цьому, відповідачем не представлено суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач взагалі отримувала вимогу про оформлення абандону, оскільки наявне у матеріалах справи підтвердження про вручення такого повідомлення не містить підпису отримувача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» задоволено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що згідно з пунктом 27.6. договору страхування обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладення між страховиком і страхувальником угоди, відповідно до якої страхувальник зобов'язується у разі, якщо викрадений ТЗ буде пізніше знайдено, передати права власності на нього страховику або його представнику (оформити абандон). Витрати на переоформлення ТЗ сторони несуть порівну. Форма угоди (абандону) встановлюється страховиком. Умовою виплати страхового відшкодування сторонами визначено укладення страховиком та страхувальником двостороннього правочину, який за своєю суттю є одностороннім договором, згідно з яким страхувальник бере на себе обов'язок передати права власності на транспортний засіб страховику або його представнику у випадку, якщо такий буде пізніше знайдено. А відтак, оскільки позивачем не подано жодних доказів про виконання нею умов пункту 27.6. договору добровільного страхування, тобто вчинення дій, спрямованих на набуття цивільних обов'язків, і не подано доказів щодо відмови страховика від укладення договору про передачу права власності на транспортний засіб, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про порушення страховиком договору добровільного страхування. А тому висновок суду першої інстанції, що відповідачем не представлено суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач взагалі отримувала вимогу про оформлення абандону, оскільки наявне у матеріалах справи підтвердження про вручення такого повідомлення не містить підпису отримувача, є безпідставним, так як договором добровільного страхування не встановлено обов'язку страховика вимагати оформлення абандону.

Аргументи учасників справи

У травні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не представлено суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач взагалі отримувала вимогу про оформлення абандону. Національна комісія, що здійснює регулювання в сфері фінансових послуг встановила порушення законодавства страховою компанією внаслідок прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 31 серпня 2015 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA», номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності. Страхова сума по транспортному засобу становить 660 000 грн, а франшиза для страхового випадку «викрадення» в розмірі 33 000 грн.

13 грудня 2015 року, близько 4 год 30 хв біля готелю «Віконт», що знаходиться в Пустомитівському районі Львівської області на автодорозі «Київ - Чоп», неподалік м. Винники, вказаний автомобіль був викрадений невідомою особою. Відомості за цим фактом 14 грудня 2015 року Пустомитівським відділенням поліції Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області внесені до ЄРДР за №0002018. На цей час у кримінальному провадженні триває досудове розслідування та проводяться слідчі дії, що підтверджується відповіддю заступника начальника СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області.

Сторонами визнано, що про настання страхового випадку позивач вчасно повідомила відповідача та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

23 лютого 2016 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 28.4.6 договору, у зв'язку з ігноруванням вимоги про оформлення абандону, що кваліфіковано відповідачем як ухилення позивача від виконання обов'язків страхувальника.

18 жовтня 2016 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулася із заявою про вчинення позивачем та її чоловіком кримінальних правопорушень.

18 жовтня 2016 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 28.4.1, 28.4.3 договору добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ, у зв'язку з інсценуванням викрадення застрахованого автомобіля, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000053.

При відмові в задоволенні позову апеляційний суд вказав, що договором добровільного страхування не встановлено обов'язку страховика вимагати оформлення абандону.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов'язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов'язання його сторони набувають обов'язки (а не лише суб'єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов'язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов'язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаноїПалати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з'ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов'язаний з неясністю такої умови.

У частині першій статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

У договорі добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ від 31 серпня 2015 року сторони домовилися про те, що:

«викрадення» - незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, належить до страхового випадку (пункт 22.2.1.);

страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення в подальшому всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування (пункт 24.1.2.);

страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 27 договору (пункт 24.1.3.);

страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 26 договору (пункт 27.3.);

у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку, але не більше страхової суми вказаної в розділі 10 договору за вирахуванням встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи (пункт 27.5.);

обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладення між страховиком і страхувальником угоди, відповідно до якої страхувальник зобов'язується у разі, якщо викрадений ТЗ буде пізніше знайдено, передати права власності на нього страховику або його представнику (оформити абандон). Витрати на переоформлення ТЗ сторони несуть порівну. Форма угоди (абандону) встановлюється страховиком (пункт 27.6.);

страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку, зокрема якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно страхувальника внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення кримінального провадження (пункт 27.13.).

Як свідчить аналіз договору добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ від 31 серпня 2015 року сторони визначили, що саме на страховика покладається обов'язок вжити заходів щодо оформлення в подальшому всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування та затвердити форму абандону.

Суди не встановили, що страховик на підставі пункту 27.13. договору добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ від 31 серпня 2015 року відстрочував прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що ПАТ «СК «Арсенал Страхування» не довела, що позивач отримувала вимогу про оформлення абандону, зробив правильний висновок про задоволення позову. Натомість апеляційний суд скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалено без додержання норм матеріального права У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2016 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П. Курило

В. І. Крат