ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2960/19 Справа № 214/5128/17 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання : Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М.у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 липня 2010 року за кредитним договором без номера відповідач отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов укладеного договору, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 10.08.2017 року в розмірі 87956,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 41169,63грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13379,62 грн., пеня -28742,20 грн., та штрафи - 500,00 грн. - фіксована частина, 4164,57 грн. - відсоткова складова, яку позивач просить суд стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 липня 2010 року станом на 10 серпня 2017 року в розмірі 87 956 грн. 02 коп., з яких: тіло кредиту - 41 169 грн. 63 коп., проценти за користування кредитом - 13 379 грн. 62 коп., пеня - 28 742 грн. 20 коп., а також штрафи: 500 грн. 00 коп. фіксована складова та 4164 грн. 57 коп. процентна складова, та сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що розрахунок наданий позивачем відповідає умовам укладеного договору. Банк в порушення вимог законодавства в односторонньому порядку підняв відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 27,6% до 42% без повідомлення відповідача. Судом не враховано безпідставне нарахування відсотків не лише на заборгованість на кредитом, а також включення в цей розмір й пеню. Судом в порушення Конституції двічі застосовано до відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені й штрафу. Судом не взято до уваги наявні підстави для застосування положення ч.3 ст.551 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» (а.с.10).

Підписанням заяви, ОСОБА_1 дала свою згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.8, 10-33).

Згідно умов кредитування та виписки по банківському рахунку позичальника ОСОБА_1 отримала кредит з наданням кредитної картки універсальна - голд №456468 зі строком дії до 04/2017 року з початково визначеному розмірі кредитного ліміту 8000 грн., зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 2,5% на місяць (30% річних) (а.с.11).

За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 10.08.2017 року в розмірі 87956,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 41169,63грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13379,62 грн., пеня -28742,20 грн., та штрафи - 500,00 грн. - фіксована частина, 4164,57 грн. - відсоткова складова

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимим доказами. Підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами вважає правомірним, зважаючи на те, що відповідачем не оспорено умови укладеного договору шляхом подачі зустрічного позову.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача, щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки АТ КБ «ПриватБанк» з 27,60% до 42,00% без повідомлення боржника.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед банком, який обчислений з урахуванням підвищених процентів за користування кредитом.

Однак, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимогАТ КБ «ПриватБанк» в частині застосованого розміру підвищених процентних ставок є помилковими.

Як видно з матеріалів справи, умовами укладеного кредитного договору, згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «універсальна голд», яка згідно заяви позичальника їй була видана, базова ставка на місяць на дату отримання кредиту становила 2,3% тобто 27,60% на рік, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.5,11 на звороті).

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт в яких міститься інформація, зокрема по використанню кредитної картки «універсальна голд» містяться відомості про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 01 вересня 2014 року до 2,7% на місяць, а з 01 квітня 2015 року до 3,5% на місяць. Проте, колегія суддів не може погодитися, що дані тарифи стосовно підвищення відсоткової ставки на залишок заборгованості узгоджений між сторонами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження даних умов із боржником, підпис боржника на тарифах відсутній. Також відсутні в матеріалах справи докази про вручення відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про збільшення плати за користування кредитними коштами.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на час виникнення спірних правовідносин та укладання кредитного договору 19 липня 2010 року, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

За змістом наведеної правової норми в будь-якому випадку зміни відсоткової ставки за кредитним договором, в тому числі й за наявності в договорі відповідних умов, банк зобов'язаний повідомити про це позичальника, а при невиконанні такого обов'язку не вправі нараховувати змінену відсоткову ставку.

Однак в порушення вказаної норми, суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог не перевірив, що позивачем не дотримано порядку при збільшенні в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з 2,3% на місяць до 2,7%, в подальшому до 3,5%, що на думку колегії суддів, є неправомірним.

Колегія суддів не може погодитися із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, тому наводить свій розрахунок, з урахуванням сплачених боржником коштів та відсотковою ставкою 27,60% річних на залишок заборгованості за кредитними коштами за період з 13 червня 2013 року по 30 квітня 2017р. заборгованість буде становити 53614,75 грн., з яких заборгованість за кредитом 52961,28грн., заборгованість за відсотками 653,47 грн.

Крім того, оскільки боржником ОСОБА_1, після закінчення строку дії кредитного договору, що відповідає строку дії картки, тобто після 01 травня 2017 року було сплачено кошти на погашення кредитної заборгованості до 08 жовтня 2017 року, в межах заявлених позовних вимог, в сумі 3476,39 грн., які мають бути враховані судом та зменшено розмір загальної заборгованості на суму сплачених коштів.

За даними позивача АТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки становить 04/2017, тобто до 30 квітня 2017 року. З 01 травня 2017 року дія договору припинена, а умови укладеного договору не містять відомостей про відсоткову ставку за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15.

Отже, колегія суддів не може погодитися із наданим позивачем розрахунком заборгованості після закінчення строку дії кредитного договору. Тобто з 01 травня 2017 року по 08 жовтня 2017 р., та вважає за необхідне навести власний розрахунок, виходячи з розміру кредитної заборгованості 53490,00 грн. та розміру відсоткової ставки за період з 01.05.2017 року по 08.10.2017 року на рівні облікової ставки Національного банку України з 01 травня 2017 року - 13%, з 26 травня 2017 року- 12,5%, відсотки за користування кредитними коштами будуть становити 2967,60 грн., згідно розрахунку.

Дата початку Дата закінчення Кількість днів Сума боргу Ставка НБУ Відсотки

01.05.2017 25.05.2017 25 53490,00 13 476.28

26.05.2017 08.10.2017 136 53490,00 12.5 2 491.32

Всього: 2 967.60

Крім того, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача стосовно застосування позивачем подвійної відповідальності за порушення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафів.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді:

1) пені = пеня 1+пеня 2.;

2) штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій.

Відповідно до Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача одночасно й штрафу, й пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання щодо своєчасного повернення та сплати кредитних коштів та щомісячних платежів, колегія суддів дійшла висновку про доцільність стягнення з відповідача лише штрафу, який передбачено як фіксовану суму так і процентна складова від розміру кредитної заборгованості.

Для обліку розміру шрафу процентної складової визначаєм розмір заборгованості з урахуванням сплачених відповідачем за період з 01 травня 2017 року по 08 жовтня 2017 року коштів в сумі 3476,39 грн., розмір загального боргу становитиме 53105,96 грн., згідно розрахунку (52961,28 грн.+653,47 грн.+ 2967,60 грн.-3476,39).

Тому суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені, а стягує штраф в розмірі 500 грн. - фіксована частина, та 2655,29 грн. - процентна складова, оскільки одночасне їх нарахування з пенею та стягнення за своєю суттю є подвійною відповідальністю та суперечить Конституції України.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4. ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2010 року в сумі 56261,25 грн., з яких заборгованість за кредитом - 49484,89 грн., заборгованість за відсотками по договору за період з 13 червня 2013 року по 30 квітня 2017р. - 653,47 грн., відсотки за користування кредитними коштами за ставкою НБУ за період з 01 травня 2017р. по 08 жовтня 2017р. в сумі 2 967,60 грн., штраф фіксована частина - 500 грн., штраф процентна складова - 2655,29 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1600 грн., проте позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1023,44 грн., згідно розрахунку ( 56261,25х1600/87956 ).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 липня 2010 року , станом на 08 жовтня 2017 року в сумі 56261,25 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 49484,89 грн., заборгованості за відсотками по договору за період з 13 червня 2013 року по 30 квітня 2017р. в сумі 653,47 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за ставкою НБУ за період з 01 травня 2017р. по 08 жовтня 2017р. в сумі 2 967,60 грн., штраф фіксована частина - 500 грн., штраф процентна складова - 2655,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 1023,44 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: