ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

03 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 623/1313/18

провадження № 22ц/818/717/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової І.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Капинос Анастасії Дмитрівни - представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2018 року в складі судді Гуренка М.О.,

у с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та додаткової угоди укладеною.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 30 травня 2003 року було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого Ізюмська районна рада Харківської області надала йому в оренду земельну ділянку із земель запасу для створення селянського (фермерського) господарства площею 35,0 га (із них ріллі - 35,0 га), яка знаходиться на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, строком на п'ять років.

Він створив Фермерське господарство «КІМ», яке було зареєстровано в установленому законом порядку, та більш ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомив Ізюмську районну державну адміністрацію про бажання скористатися переважним правом на його поновлення.

На підставі Розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 15 березня 2011 року № 18 йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, яка була виготовлена в січні 2013 року.

Рішенням ХХХ сесії районної ради У1 скликання була затверджена технічна документація з грошової нормативної оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Більш ніж за два місяці до закінчення другого п'ятирічного строку оренди земельної ділянки він направив Головному управлінню держземагенства в Харківській області лист-повідомлення про поновлення терміну дії договору оренди разом з проектом відповідної додаткової угоди.

Листом від 30 грудня 2013 року 19-20-6-14592/09-13 Головне управління держземагенства в Харківській області його повідомлено, що до заяви не додано договору оренди.

Після зміни законодавства він неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявами про поновлення терміну дії договору оренди, однак отримував листи, в яких його повідомляли про те, що строк дії договору оренди закінчився 02 червня 2008 року.

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії оренди він продовжує відкрито та безперешкодно користуватися вказаною земельною ділянкою, сплачує сплату за користування землею на підставі Договору від 21 травня 2013 року № 6-11 «Про відшкодування втрат бюджету Ізюмського району від ненадходження коштів за фактичне користування» та, з урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати договір оренди земельної ділянки від 30 травня 2003 року, зареєстрований в Ізюмському відділі земельних ресурсів 02 червня 2003 року за № 1, поновленим, визнати укладеною додаткову угоду про поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки в редакції, що додається.

18 червня 2018 року Капинос Анастасія Дмитрівна - представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано договір оренди землі від 30 травня 2003 року (зареєстрований в Ізюмському відділі земельних ресурсів 02 червня 2003 року за № 1) поновленим.

Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 30 травня 2003 року (зареєстрований в Ізюмському відділі земельних ресурсів 02 червня 2003 року за № 1) у редакції, зазначеній в позовній заяві.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний договір оренди земельної ділянки відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» має біти поновленим, оскільки позивач у відповідності до умов договору направляв відповідачу повідомлення про намір продовжити строк дії договору оренди землі, заперечень від орендодавця не надходило, орендар належно виконує свої обов'язки за договором, а також продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою.

07 листопада 2018 року Капинос А.Д. - представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норму матеріального права, що підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19).

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 ГПК України. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу (статті 45 ГПК України).

Отже, на момент звернення до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом могли бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилученого майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб'єктного складу їх учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати договір оренди земельної ділянки від 30 травня 2003 року, зареєстрований в Ізюмському відділі земельних ресурсів 02 червня 2003 року за № 1, поновленим, визнати укладеною додаткову угоду про поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки в редакції, що додається.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (далі - Закону) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства відповідно до закону.

Згідно зі статтею 7 Закону надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

Матеріали справи свідчать, що на час звернення до суду Фермерське господарство «КІМ» було зареєстровано. Дата проведення державної реєстрації - 08 січня 2004 року (а. с. 20 т. 2). Отже, сторонами спору є юридичні особи.

З огляду на викладене, у цій справі спір є пов'язаним з визнанням права користування земельною ділянкою фермерським господарством та поновленням договору оренди земельної ділянки, наданої для створення селянського (фермерського) господарства.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18) , від 20 червня 2018 року у справі № 14-157цс18 (провадження 14-157цс18).

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в судовому рішенні від 10 жовтня 2018 року у справі № 694/1211/16-ц (провадження № 61-19983св18).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 377 ЦПК порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи те, що позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2018 року слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання Капинос А.Д. - представником Головного управління Держгеокадастру у Харківській області апеляційної скарги в розмірі 2 114 грн. 00 коп. документально підтверджується платіжним дорученням № 1283 від 24 жовтня 2018 року на а. с. 98 т. 2.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, сума судового збору в розмірі 2 114 грн. 00 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 255 ч. 1, 367, 374 ч. 1 п. 4, 377 ч. 2, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Капинос Анастасії Дмитрівни - представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 вересня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та додаткової угоди укладеною - закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області судовий збір в розмірі 2 114 грн. 00 коп. (дві тисяча сто чотирнадцять грн. 00 коп.).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова