Справа №521/9476/18
Провадження №2/521/531/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання конструкції виготовлену з власних матеріалів його річчю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, неодноразово уточнюючи який просить суд визнати конструкцію розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта) виготовлену ним - ОСОБА_1. з його матеріалів і по «Договору про виготовлення» - його річчю. Позов, поданий в редакції від 04.06.2018 року обґрунтовано тим, що 12.09.1996 року позивач збудував гараж розташований за адресою АДРЕСА_1 площею 17,03 кв.м. +0,5 кв.м. прилеглої площині до гаражу, що дорівнює 17,53 кв.м.. 27.03.1995 року позивачем укладено договір з комунальним підприємством ЖЕУ-70 щодо оплати за оренду гаражу, який автоматично пролонгувався при згоді сторін. 14.09.2010 року було укладено такий же договір з КП ЖКС «Хмельницький». Позивач вказує, що всі ці роки користувався не чужим приміщенням, тому що ні до якої квартири гараж не відноситься, не існує ніякого рішення ЖКС про закріплення гаражу за якоюсь квартирою, не належить і гараж до власності ЖКС і не знаходиться у нього на балансі. ОСОБА_1 наголошує, що сам збудував це приміщення, яке після завершення будівництва згідно статті 331 ЦК стало його власністю, як річ яка виготовлена з його особистих матеріалів, зусиллями позивача,за його кошти, найнявши будівельну організацію, з власних матеріалів. 21.04.2018 року був виготовлений технічний паспорт з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації. Враховуючи вищевикладене позивач вважає що в його випадку на підставі с.331 ЦК України його право власності наступає одразу згідно з пунктами цієї статті, а саме відповідно до п. 1 де вказується, що право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила річ з своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі, відповідно до п.2 ст.331 ЦК України - право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). В уточненій заяві від 21.02.2019 року позивач вказує, що згідно листа ДАБК № 01/16-693 від 02.03.1994 року гараж визнано саме конструкцією, яка відноситься до малих архітектурних форм, тому позивач наполягає замінити слово «гараж» на слово «конструкція». З зазначених вище підстав просить суд винести рішення яким визнати конструкцію розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта) виготовлену ним - ОСОБА_1. з його матеріалів і по «Договору про виготовлення» - його річчю.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала вказуючи, що підстав для задоволення позову не вбачається. При цьому представник ОМР звернув увагу суду, що прохальна частина позову ОСОБА_1 у первісній редакції - визнання права власності на самочинно побудований гараж, після отримання відзиву ОМР, позивач начебто змінив предмет позову, однак позиція представника ОМР щодо позовних вимог ОСОБА_1 не змінилася. В судовому засіданні представник виконавчого комітету ОМР зазначила, що підтримує всі доводи ОМР викладені у відгуку на позов від 17.07.2018 року, тому що незалежно від зміни прохальної частини позову, предмет позову не змінився, оскільки мета позову - право власності на приміщення гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Представник відповідача зазначила, що позивачем не доведено порушення його прав з боку представника виконавчого комітету ОМР, тобто ОСОБА_1. невірно визначено відповідача по справі та невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_2 належить комунальній власності територіальної громади м. Одеси та відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради № 211/01-06 від 19.05.2017 року знаходить в управлінні КП ЖКС «Хмельницький».

Сторонами не оспорюється що до 25.07.2017 року ОСОБА_1 був співвласником квартири АДРЕСА_2

Відповідно до позовної заяви поданої в первісній редакції від 04.06.2018 року, ОСОБА_1 вважав що набув право власності на гараж АДРЕСА_2 за правилами статті 331 ЦК України, оскільки ще у 1995 -1996 роках за власні кошти побудував цей гараж, що підтверджується наданими до суду документами.

В якості доказів на підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 суду надано наступні документи: технічний паспорт на гараж площею 21,4 кв.м., оглядову яму площею 1,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ,виготовлений суб`єктом господарювання ОСОБА_3 . 21 квітня 2018 року на замовлення ОСОБА_1 , з якого вбачається що гараж та оглядова яма виготовлені у 1994 році; договір укладений 14.09.2010 року між КП ЖКС «Хмельницький» з одного боку та ОСОБА_1 з другого боку на користування гаражем площею 17,03 розташованого за адресою АДРЕСА_4 »; акт обстеження гаражу площею -17,03 кв.м., комісією у складі управляючого будинком дільниця №5 Кільчик Ч.М., майстра ЧП «Світанок» Топал В.Г. , майстра ЧП «Світанок» Мороз Л.В .; акт комісії у складі КП ЖКС «Хмельницький» від 14.09.2010 року про обмір гаражу що використовується мешканцем ОСОБА_1 , площа гаражу склала 17,03 м2; договір побутового підряду б/н від 03.10.1995 року укладений між Фонду спів дії підприємця та виборцям з одного боку та ОСОБА_1 , згідно з яким Замовник доручає а Підрядчик зобов`язується виконати роботу по будівництву гаражу; Акт № 912 від 12.09.1996 року про виконання робіт за договором побутового підряду № 1212 від 03.10.1995 року на будівництво гаражу з якого вбачається що об`єкт - гараж на прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1, підрядник - ФСПІ , Замовник - ОСОБА_1., роботи проводилися за узгодженням та дозволом ЖЄУ -70, роботи проводилися на протязі 1995-1996 років у відповідності з державними будівельними нормами; Договір побутового підряду від 03 жовтня 1995 року, укладений з одного боку між Фондом спів дії підприємцям та виборцям,що в подальшому Іменується підрядник та ОСОБА_1 , з іншої сторони як «Замовником» , згідно з яким ОСОБА_1 уклали Договір про таке, в саме що «Замовник» доручає , а «Підрядник» зобов`язується виконати за свій ризик роботу по будівництву гаражу, відповідно до пункту 3.1. Договору строк початку робіт встановлюється 15 жовтня 1995 року, а кінцевий термін виконання - 10.09.1996 року ( п.4.2 Договору).

У заяві про уточнення позовних вимог від 21. 02.2019 року позивач вказує, що просить щоб замість визнання за ним права власності на гараж, на підставі наданих документів і керуючись п.1 ст.331 ЦК України суд визнав що гараж, який визнано конструкцією, яка відноситься до малих архітектурних форм розміром 5,3х3,28х3 м ( згідно техпаспорту) є річчю позивача ОСОБА_1 ..

Як вбачається з листа № 01/16-693 від 02.03.1994 року підписаного заступником начальника Інспекції ДАБК в Одеській області ОСОБА_1 . роз`яснено, що його заява про встановлення каркасної конструкції розглянута. При виїзді на місце по вказаній адресі виконання будівельних робіт не встановлено. Інспекцією встановлено, що вказана каркасна конструкція не потребує фундаменту для встановлення а згідно діючого законодавства уявляє собою тимчасову конструкцію, яка відноситься до малих архітектурних форм, рухомого майна. Звернуто увагу ОСОБА_1 , що у відповідності до ст.10 ЗУ « Про благоустрій населених пунктів» питаннями здійснення контролю за станом благоустрою та утримання територій в належному стані відноситься до компетенції сільських, селищних та міських рад. Тому заявнику необхідно звернутися до Іллічівського виконавчого комітету Одеської міської ради та отримати згоду на встановлення вищевказаної гаражної конструкції.

Листом № 12 17-К/1 від 24.04.1994 року виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів ОСОБА_1 повідомлено, що Іллічівський районний виконавчий комітет не заперечує проти влаштування гаражу відповідно до його заяви.

Проаналізувавши вищенаведені листи, а саме лист 01/16-693 від 02.03.1994 року підписаного заступником начальника Інспекції ДАБК в Одеській області та лист № 12 17-К/1 від 24.04.1994 року виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 у 1994 році було надано згоду на влаштування металевої конструкції - гаражу, яка відповідно до законодавства уявляє собою тимчасову конструкцію, яка відносить до малих архітектурних форм, рухомого майна.

Судом також проаналізовані надані позивачем документи, перелічені вище у мотивувальній частині рішення зокрема технічний паспорт на гараж площею 21,4 кв.м., оглядову яму площею 1,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ,виготовлений суб`єктом господарювання ОСОБА_3 . 21 квітня 2018 року на замовлення ОСОБА_1 , з якого вбачається що гараж та оглядова яма виготовлені у 1994 році, характеристика гаражу, опис основних конструктивних елементів - фундамент з бетону, стіни - цегляні, покрівля - шифер, перекриття - металеве, підлога - бетон.

З цих підстав суд приходить до висновку що об`єкт відображений у технічному паспорті на гараж площею 21,4 кв.м., оглядова яма площею 1,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ,виготовлений суб`єктом господарювання ОСОБА_3 . 21 квітня 2018 року на замовлення ОСОБА_1 , не відповідає характеристикам тимчасових конструкцій, які відносяться до малих архітектурних форм, рухомого майна на влаштування яких ОСОБА_1 надавалася згода виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів та Інспекцію ДАБК в Одеській області.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою набувається нею якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державної реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В контексті ч.1 ст.331 ЦК України при розгляді даної справи суду треба з`ясувати, який же юридичний факт дає підстави стверджувати, що будівництво об`єкта є завершеним.

Статтею 331 ЦК України передбачається набуття права власності особи на річ яку особа виготовила з власних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання конструкції розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта) виготовлену ним - ОСОБА_1. з його матеріалів і по «Договору про виготовлення» - його річчю, є тотожними щодо вимог про визнання права власності на об`єкт який вказується позивачем як такий, що виготовлений з його матеріалів відповідно до «Договору про виготовлення» розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта).

Відповідно до статті 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. В контексті даної правової норми поділ речі на головну і приналежність є традиційним для цивільного права. Юридичне значення такого поділу полягає насамперед у тому, що приналежність слідує за головною річчю, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. Головна річ завжди має самостійне значення, а її приналежність залежне, допоміжне та слугує найкращому використанню головної речі. Приналежність головної речі вказується у стандартах, технічних умовах, визначається в договорі. Головна річ може використовуватися за призначенням без приналежності, оскільки остання лише сприяє функціонуванню головної речі і не має сама по собі самостійного господарського значення. З відсутності таких підстав при розгляді цього питання слід керуватися звичаями ділового обороту. Допоміжні будівлі, що збудовані або розташовані у встановленому законом порядку на земельній ділянці, що має цільовим призначенням розміщення та обслуговування житлового будинку є приналежністю житлового будинку.

Враховуючи вищевикладене задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання конструкції розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта) виготовлену ним - ОСОБА_1. з його матеріалів і по «Договору про виготовлення» - його річчю є безпідставним, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд враховує що документи надані позивачем містять невідповідності по датах, зокрема у технічному паспорті на об`єкт вказується що гараж виготовлено у 1994 році, однак «Договір про виготовлення» укладений у 1995 році терміном дії до 1996 року, тобто вже після виготовлення гаражу. Зазначені обставини не пояснені позивачем, не відповідності наданих документів в ході розгляду справи не усунуті.

З цих підстав суд приходить до висновку, що вимога про визнання конструкції розміром 5,3х3,28х3 м (згідно техпаспорта) виготовлену ним - ОСОБА_1. з його матеріалів і по «Договору про виготовлення» - його річчю, є безпідставною, оскільки ст.16 ЦК України не передбачено способу захисту цивільного права як визнання будь-якої конструкції річчю позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.186, 331 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання конструкції виготовленої з власних матеріалів його річчю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до Одеського апеляційного суду в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2019 року.

Головуючий: