ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/713/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу №686/27915/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2019 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 10 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_4 зазначала, що в період з 27.03.1993 року по 31.10.2018 року вона перебувала у трудових відносинах з Хмельницьким обласним академічним музично-драматичним театром, як артист драми. Відповідно до наказу №196-к від 24.10.2018 року її звільнено з роботи з 31.10.2018 року у зв'язку з закінченням строку контракту. Вказане звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки контрактом від 01.11.2016 року №14 передбачено її призначення на посаду провідного майстра сцени, разом з тим ця професія не передбачена Державним класифікатором професій (ДК 003.2010), яким визначено посади артистів. Зазначала, що наказом Міністерства культури від 01.07.2016 року №497 «Про затвердження Порядку формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури» затверджено перелік посад серед яких 27 посад артистів, при цьому не зазначено посади провідного майстра сцени, так як це являється не посадою, а рівнем кваліфікації працівника. Тому позивачка вважає цей контракт відповідно до норм ст. 216 ЦК України недійсним правочином, який не створює юридичних насідків, виходячи з того, що трудовий договір з нею є таким, що укладений на невизначений термін, а тому її звільнення суперечить вимогам трудового законодавства. Позивач зазначає, що відносно неї адміністрацією театру проведено звільнення за її позицію, як голови профспілкової організації, по захисту трудових прав працівників, що виразилась у її зверненні від 09.10.2018 року до директора театру про виплату працівникам добових по відрядженнях. Крім того ОСОБА_4 зазначила, що термін дії контракту 31.10.2018 року закінчувався у 39 працівників театру, але всім продовжили термін дії контракту до 2 років, а вона була звільнена без пояснення причин. У порівнянні з іншими працівниками, які залишилися працювати в театрі, вона має більш високу кваліфікацію і в період дії контракту вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Посилаючись на те, що п.9.3.7 Галузевої угоди між Міністерством культури України та профспілкою працівників культури України на 2017-2022 роки від 08.06.2017 року рекомендовано керівникам закладів культури у разі, якщо строк повноважень члена профспілкового комітету закладу культури, трудові відносини з яким відповідно до законодавства регулюються виключно контрактом, на час закінчення дії цього контракту не сплив, продовжувати контракт з таким працівником на термін не менш ніж на термін дії його повноважень ОСОБА_4 просила суд скасувати наказ №196-к від 24.10.2018 року про її звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України, поновити її на посаді актора драми обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького та виплатити на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7267, 62 гривень.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтка зазначила, що судом першої інстанції не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та не застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Апелянтка вказує, що суд в обґрунтування відсутності підстав для задоволення позову взяв до уваги лише твердження відповідача, чим порушив вимоги ст. 12 ЦПК України щодо рівності учасників справи. Вважає, що причиною відмови адміністрації в переукладенні з нею контракту стала її активна участь у профспілковій діяльності по захисту трудових прав працівників, проте суд не врахував положень ст.ст. 4, 5, 7, 9 Конвенції Міжнародної організації праці №158, яка ратифікована Верховною Радою України та прийшов до помилкового висновку про законність її звільнення. Також, на думку апелянтки, судом не надано належної оцінки формі укладеного з нею контракту, яка не відповідає типовій формі контракту з працівником, затвердженої наказом Мінпраці України №23 від 15.04.1994 року, яка передбачає в обов'язковому порядку зазначення професії (посади), а також кваліфікації працівника у відповідності до Державного класифікатора професій і посад. Також, поза увагою суду залишились Галузева угода між Міністерством культури України та Професійною спілкою працівників культури України на 2017-2022 роки. ОСОБА_4 зазначає, що суд стягуючи з неї на користь відповідача витрати пов'язані з отриманням правової допомоги не вказав, з яких підстав і міркувань він виходив визначаючи її розмір та не врахував ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У зв'язку з наведеним, апелянтка просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Хмельницький обласний академічний музично-драматичний театр ім. Старицького вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення і просить залишити оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач була звільнена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для скасування наказу про звільнення відсутні.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах чинного законодавства та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 з 27.03.1993 року по 31.10.2018 року перебувала у трудових відносинах з Хмельницьким обласним академічним музично-драматичним театром.

Статтею 20 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» №955-VІІ, що набув чинності 24.02.2016 року встановлено, що трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних і комунальних закладів культури оформляється шляхом укладення контрактів.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів.

З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Органи управління державних та комунальних закладів культури протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов'язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками державних та комунальних закладів культури і провести конкурс на заміщення посад керівників таких закладів у порядку, визначеному цим Законом.

Зі змісту п. 3 розділу ІІ Закону №955 вбачається, що цим Законом керівнику закладу культури, протягом одного року з дня набрання Законом чинності, з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, надано право укладати контракт без проведення конкурсу строком від одного до трьох років.

Наказом Міністерства культури України №624 від 02.08.2016 року «Про затвердження форми контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури», який набув чинності 06.09.2016 року - затверджено форму контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури.

Статтею 20 Закону України «Про театри і театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Керівник державного чи комунального театру може залучати артистичний та художній персонал понад штатну чисельність на підставі цивільно-правового договору в порядку, визначеному законом. Формування кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних театрів здійснюється на конкурсній основі в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв. Перелік професійних творчих працівників театрів і перелік посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі пропозицій центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про культуру» - трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом укладення контрактів. Формування кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури здійснюється на конкурсній основі в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв. За результатами конкурсу з переможцем з числа кандидатів укладається контракт строком від одного до трьох років за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв. Після настання дати закінчення строку дії контракт вважається продовженим на строк, на який він був укладений, якщо жодна із сторін за місяць до цієї дати письмово не поінформувала іншу сторону про своє бажання припинити дію контракту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом директора театру №235-к від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади провідного майстра сцени згідно п. 9 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», а також зазначено про необхідність проведення остаточного розрахунку (а.с. 36).

28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 направила заяву на ім'я директора Хмельницького обласного академічного музично - драматичного театру ім. М. Старицького про прийняття її на посаду провідного майстра сцени за контрактом з 01 листопада 2016 року (а.с. 37).

Наказом директора Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру №319-к від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_4 прийнято на посаду провідного майстра сцени з 01.11.2016 року за контрактом (а.с. 38).

01 листопада 2016 року між Хмельницьким обласним академічним музично-драматичним театром ім. Старицького та ОСОБА_4 було укладено контракт №14, згідно з яким працівник ОСОБА_4 призначається на посаду провідного майстра сцени без проведення конкурсу строком з 01.11.2016 року по 31.10.2018 року (а.с. 39-47).

Положеннями п. 8 Розділу IV зазначеного контракту встановлено, що після настання дати закінчення строку дії цього контракту цей контракт вважається продовженим на строк, на який він був укладений, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до цієї дати письмово не поінформувала іншу сторону про своє бажання припинити дію цього контракту.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач була попереджена роботодавцем про припинення із нею з 31.10.2018 року трудових відносин з у зв'язку із закінченням строку дії контракту, що підтверджується листом директора Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького №217 від 11.09.2018 року (а.с. 52-54). Однак ознайомитися під підпис із повідомленням відмовилась, про що складено відповідний акт від 28.09.2018 року (а.с. 55).

Наказом директора Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру №196-к від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звільнено з посади провідного майстра сцени 31 жовтня 2018 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України з підстав закінчення строку дії контракту та необхідності проведення розрахунку (а.с. 51).

В подальшому Хмельницьким обласним академічно музично-драматичним театром було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади «провідний майстер сцени», що відбувся 20.11.2018 року і ОСОБА_6 заяву на участь у конкурсі не подавала.

З огляду на положення ст. ст. 23, 36 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При цьому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посада «провідний майстер сцени», яку обіймала позивач, відноситься до категорії «Професіонали» і відповідає Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад спеціальностей працівників інших специфічних театральних професій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2006 року №208 і належить до посад професійних творчих працівників та не суперечить вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 84. Діяльність у галузі драматичного мистецтва та інша розважальна діяльність», що затверджений наказом Міністерства культури і мистецтв України 04.02.2000 №32.

З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що укладений з позивачем оскаржуваний трудовий договір є недійсним з підстав відсутності посади «провідного майстра сцени». Також, вказана посада була передбачена штатним розписом Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру станом на 1 січня 2016 року і у своїй заяві від 28.10.2016 року ОСОБА_4 просила прийняти її саме на посаду провідного майстра сцени (а.с. 151-156).

Так пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України визначено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування наказу №196-к від 24.10.2018 року щодо її звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України та поновлення на посаді актора драми Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, правильно виходив з того, що звільнення позивачки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог законодавства про працю і її трудові права при звільненні порушені не були.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивач була головою профспілкового комітету первинної організації Профспілки працівників культури України Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького та на неї поширюються гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, передбачених ст. 252 КЗпП України про те, що вона не може бути звільнена з ініціативи роботодавця без погодження її звільнення з вищим за рівнем профспілковим органом, що також передбачено Колективним договором, укладеним 31.05.2018 року між адміністрацією театру і профспілковою стороною на 2018-2022 рік, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Як вбачається із копії наказу №196-к від 24.10.2018 року ОСОБА_4 звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту, а не за ініціативою власника, тому в такому випадку попередня згода профспілкової організації на звільнення працівника не вимагається.

Посилання скаржника на те, що поза увагою суду залишилась Галузева угода, що укладена між Міністерством культури України та Професійною спілкою працівників культури України на 2017-2022 роки підлягають відхиленню, оскільки ці посилання спростовуються змістом вказаної угоди. Зокрема п. 9.3.7. Розділу 9.3., на який посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, носить саме рекомендаційний характер, а не є обов'язковим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, стягуючи з позивачки на користь відповідача витрати пов'язані з отриманням правничої допомоги не вказав, з яких підстав і міркувань він виходив визначаючи їх розмір є такими, що заслуговують на увагу, однак це не призвело до невірного вирішення справи.

Так, ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПУ України).

З огляду на п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями частини першої ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як свідчать матеріали справи, професійну правничу допомогу відповідачу в суді першої інстанції надавало Адвокатське об'єднання «АДВОКАТСЬКА ГРУПА «ЛІГА ЗАХИСТУ» на підставі Договору про надання правничої допомоги №1/01-19 від 17 січня 2019 року, за п. 2.2. якого сума вказаного договору становить 2400 грн. без ПДВ, на підтвердження сплати яких відповідач надав оригінал платіжного доручення №36 від 30 січня 2019 року на суму 2400 грн. (призначення платежу: правнича допомога згідно Договору №1/01-19 від 17.01.2019 року) (а.с. 180-184).

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в галузі права, несуть сторони та той факт, що відповідач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з позивачки на користь відповідача. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року (справа № 6-1544 цс 17).

Разом з тим, помилковим є посилання апелянта на те, що судові витрати не можуть бути стягнуті з неї, адже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про поновлення на роботі звільняються від сплати саме судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки ці доводи скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України належну оцінку і правильно встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованих висновків.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк