Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 278/186/19

провадження № 61-13780ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації на постанову Житомирського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення суду відповідач призначена опікуном малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської РДА із заявою про призначення допомоги на дітей, над яким встановлено опіку чи піклування.

При заповненні даної заяви відповідач була попереджена, що наведені нею відомості про доходи та майно можуть бути перевірені згідно з чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язана повідомити про це органи праці та соціального захисту населення.

На підставі вказаних документів ОСОБА_1 призначено відповідну допомогу з 01 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

В подальшому працівниками управління було встановлено, що під час звернення ОСОБА_1 в березні 2017 року за допомогою остання не зазначила в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, стипендію підопічної ОСОБА_2 , яку вона отримувала під час навчання у Комунальному вищому навчальному закладі «Житомирський базовий фармацевтичний коледж». На підставі отриманих доходів здійснено перерахунок призначеної допомоги за період з 1 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року та встановлено, що з державного бюджету була надмірно перерахована сума державної допомоги у розмірі 15 497,16 грн.

Спеціалістом управління направлялися повідомлення відповідачу від 6 липня 2018 року № 4131 про повернення надміру виплаченої допомоги та лист про розгляд звернення від 8 серпня 2018 року № 4804, проте по теперішній час вказана сума не була відшкодована.

Таким чином, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 15 497,16 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації надміру виплачені державні кошти в сумі 15 497,16 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення постанову Житомирського апеляційного суду від 04 червня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 березня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 15 497,16 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, посилання скаржника на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки є необгрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації на постанову Житомирського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров