ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3421/19 Справа № 210/6110/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», -

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у м.Кривому Розі ( відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «Проникаюче поранення з внутріочним стороннім тілом, травматична катаракта, гематома правого ока». Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, 24.09.2014 року він пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, а 26.09.2018, повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, та третя група інвалідності.

Вказує, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

У зв'язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, в наслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах, в тому числі він не має можливості приділяти належної уваги, своїй родині, а саме дружині та двом неповнолітнім дітям, які мають потребу в ньому.

Звертає увагу на значну глибину душевних страждань, які викликані, окрім вказаного, безвідповідальною, недобросовісною та цинічною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, який тривалий час належним чином виконував свої трудові обов'язки, забезпечуючи ціною власного здоров'я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконуючи свій обов'язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди здоров'ю позивача, а також здоров'ю десятків тисяч інших працівників, занапастивши та зробивши нестерпним і неповноцінним життя їх родин.

На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

У зв'язку з викладеним, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров'я у розмірі 82845 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНН НОМЕР_1, суму моральної шкоди, завданої каліцтвом, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідачів на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане на виробництві відповідача трудове каліцтво, наслідком чого стала значна втрата професійної працездатності 45% безстроково, отримання третьої групи інвалідності у відносно молодому віці, необхідність постійного лікування, проходження чисельних оглядів МСЕК, довготривалості негативних змін в житті позивача. Вказує, що на даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі, відповідачПублічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, щоПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з ушкодженням здоров'я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1, тому вважає висновок суду першої інстанції про обов'язок підприємства відшкодувати позивачу моральну шкоду, помилковим.

Посилаючись на акт розслідування нещасного випадку на виробництві, відповідач вказує, що у виникненні події була встановлена виключно вина самого позивача який не застосував засоби індивідуального захисту, а саме захисні окуляри, якими він був забезпечений відповідачем, а отже вини відповідача у нещасному випадку не встановлено.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості, ні фактичним обставинам справи за яких трапився нещасний випадок та виключної вини самого постраждалого та критеріям статті 23 ЦК України.

Відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції надав більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач станом на момент настання нещасного випадку - 19 травня 2014 року працював на підприємстві відповідача монтером колії 5 разряду цеху ремонту колії ПАТ «АМКР» (а.с. 35-42).

З акту №17 про нещасний випадок форми Н-1 від 28.05.2014 року, та з Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 19.05.2014 року, встановлено, що 19 травня 2014 року близько о 12 годині 40 хвилин, з вини Відповідача, під час виконання своїх трудових обов'язків на залізничній колії №5 станції «Східна-Розвантажувальна» у районі маневрового світлофору М-319, внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «Проникаюче поранення з внутріочним стороннім тілом, травматична катаракта, гематома правого ока».

Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання чергової роботи з розгону ізостика на залізничній колії №5 станції «Східна-Розвантажувальна» у районі маневрового світлофору М-319. Під час розгону ізостика за допомогою розгінника зазорів РЗ-25.110М, частка металу раптово відлетіла від одного із клинів розгінника зазорів та потрапила позивачу у праве око, спричинивши йому проникаюче поранення з внутріочним стороннім тілом, травматичну катаракту, гематому правого ока. Зазначені устаткування і рухомий склад залізниць, розгінник зазорів РЗ-25.110М є джерелом підвищеної небезпеки та належать відповідачу (а.с. 13-16, 17-22).

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, позивач 24.09.2014 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, та третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва, 26.09.2018, ОСОБА_1, повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, та третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва по зору (а.с. 7,9-12).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 153, 173, 237-1 КЗпП України, статтями 23 ЦК України, й виходив з того, що ушкодження здоров'я у вигляді каліцтва відбулося при виконанні ним трудових обов'язків на підприємстві відповідача і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно положень ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання нещасних випадків, професійних захворювань, іншого пошкоджень здоров'я чи настання смерті були б неможливими.

Отже, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоров'я у вигляді каліцтва відбулося з вини відповідача при виконанні ним трудових обов'язків.

При цьому, наявність вини позивача у нещасному випадку, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача Гузєва І.Г. в частині необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідачів на користь позивача та відповідача щодо невідповідності цього розміру засадам розумності, виваженості і справедливості та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабістю, втомою, болями, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45%, які встановлені безстроково, третю групу інвалідності, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 45000 грн., яка на думку колегії суду відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманим ним трудовим каліцтвом під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: