КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/8039/18-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/3476/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Клочко І.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у червні 2018 рокуОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути на свою користь матеріальні збитки в розмірі 96 938,56 грн, які завдані внаслідок ДТП та витрати пов'язані з розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначав, що 17.01.2018 з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль НОМЕР_1. Відповідальність відповідача застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ «Домінанта». Проте страхова компанія за вказаною ними адресою не знаходиться, телефонні номери не відповідають. Відтак вважає, що всю суму збитків має відшкодувати особа, яка завдала шкоду.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що до позовної заяви було додано всі документи, які підтверджують викладені у позові обставини, а саме оригінал товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. У цьому висновку знаходиться і копія технічного паспорту автомобіля, що підтверджує його право власності на автомобіль. Крім цього, відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва, відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2018 по вул. Електротехнічній в м. Києві з вини ОСОБА_3 сталась ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2018ОСОБА_3 визнано винним у даній ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав оригіналу або належним чином засвідченої копії доказу, що підтверджує право власності позивача на автомобіль Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивач надав копію постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, копію повідомлення про ДТП, копію заяви на виплату страхового відшкодування, та оригінал звіту про оцінку вартості матеріального збитку, додатками до якого є акт огляду ТЗ, ремонтна калькуляція та копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ, з якої вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 належить на праві власності позивачу.

У випадку, якщо у суду виник сумнів у достовірності певного доказу, суд мав право витребувати оригінал документу, який викликає сумнів, проте суд таких дій не вчиняв та не зобов`язував позивача надати для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Крім того, право на відшкодування шкоди має не лише власник майна, а особа, яка на законних підставах володіє таким майном (ст. 395, ст. 396 ЦК України). Суд на зазначене уваги не звернув та не вказав, з яких підстав він виходив вважаючи, що позивач не є належним володільцем автомобіля, яким він керував на час ДТП та якому завдано механічні пошкодження.

Відтак колегія суддів вважає, що суд безпідставно відмовив у позові з тих підстав, що позивачем не надано оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ та фактично усунувся від встановлення обставин, які мають значення для вирішення спору, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір по суті колегія суддів виходить з наступного.

За обставинами справи встановлено, що цивільно - правова відповідальність особи, винної у спричиненні збитків позивачу на час ДТП була застрахована у ТДВ «Домінанта» та позивачем подані до даного товариства всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 299/06-18 від 11.06.2018 вартість матеріального збитку автомобіля «Фольксваген» становить 96 938,56 грн.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961 -IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. 5 цього Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу,

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик, а договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з викладено можна зробити висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивач стверджував, що цивільна відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у ТДВ «Домінанта». Про настання страхового випадку страховика було повідомлено з місця ДТП, а надалі подано заяву та інші документи для здійснення страхової виплати. Як вказує позивач ТДВ «Домінанта» було проведено огляд автомобіля, проте надалі це товариство змінило місцеперебування та страхове відшкодування не виплатило. Доказів про те, що ТДВ «Домінанта» як юридична особа ліквідовано позивач не надав та на такі обставини не посилався.

Невиконання ТДВ «Домінанта» своїх зобов'язань за договором щодо виплати страхового відшкодування є підставою для звернення з відповідним позовом до товариства.

Натомість потерпілий може вимагати від особи, цивільно-правова відповідальність застрахована лише сплати різниці між розміром шкоди та розміром страхової виплати, якщо неї недостатньо для повного відшкодування шкоди.

Позивач не надав доказів про те, що розмір страхової виплати (ліміт страхової суми) менший розміру спричинених збитків, відтак колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача не є законними та обґрунтованими.

При розгляді справи колегія суддів враховує правові висновки,ю викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15ц та від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15ц.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.04.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик