Справа № 202/3753/19
Провадження № 2/202/1753/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі зареєстрована вона, позивач у справі, та відповідачка по справі, яка не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2018 року. Відповідачка не сплачує за комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Реєстрація ОСОБА_1 за зазначеною адресою перешкоджає позивачці повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд, змушує нести додаткові затрати на комунальні послуги та оформити субсидію. У зв`язку з викладеним, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, 13 вересня 2019 року через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що 19 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 189, між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року було розірвано. У 2007 році в період перебування у шлюбі відповідачку добровільно зареєстровано власником у квартирі АДРЕСА_2 . За тією ж адресою зареєстровано і їх з ОСОБА_3 двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2005 року народження, та ОСОБА_5 , 2008 року народження. У жовтні 2018 року після розлучення відповідачка з дітьми вимушена була виїхати зі спірної квартири. Саме з цього часу ОСОБА_1 фактично не користується квартирою і не отримує житлово-комунальні послуги. В свою чергу, позивач жодного зразу не звернулася до відповідача зі скаргами на створення якихось перешкод або з пропозицією компенсувати зайві затрати на утримання квартири. Зазначила, що ані відповідач особисто, ані її діти, ніколи не створювали та не мають наміру створювати позивачу перешкоди у володінні та користуванні квартирою. Також просила врахувати той факт, що через відсутність власного житла відповідач не має можливості зареєструватися разом з дітьми за іншою адресою. Просила відмовити у задоволенні позову за відсутності предмету спору.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву, в котрій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності.

Відповідачка в судове засідання з`явилася, проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4752, позивач ОСОБА_2 являється власницею квартири АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 6289 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05 червня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Звернувшись до суду, ОСОБА_2 як на перешкоди у користуванні власністю посилалась на наявність додаткових фінансових витрат на утримання майна та неможливість отримання субсидії.

В свою чергу, у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що, будучи зареєстрованою, разом зі своїми дітьми не проживає у спірній квартирі, однак жодних дій, які б свідчили про здійснення перешкод позивачу ОСОБА_2 як власнику у користуванні належною їй квартирою не чинить. Крім того, позивач жодного разу не звернулася до відповідача зі скаргами на створення якихось перешкод або з пропозицією компенсувати зайві затрати на утримання квартири.

Докази на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про вчинення відповідачем перешкод ОСОБА_2 як власнику у користуванні квартирою, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Суддя Г.О. Кухтін