ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7615/18 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/3840/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Ульяніч І.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електроенергії,

встановив:

18 грудня 2018 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електроенергії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем електричної енергії згідно договору про користування електричною енергією від 15 вересня 2003 року № 2887007. Відповідно до п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП 14 березня 2018 року № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 16 Договору про користування електричною енергією, розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Станом на 30 листопада 2018 року за споживача рахується заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 7 260,42 грн., яку позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь, а також відшкодувати судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Харківобленерго» Саприкіна Г.Г. просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановлені рішення судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст. ст. 76, 77, 79, 83, 89 ЦПК України, п.п.4.1, 4.7, 5.5.5 «Правилами роздрібного ринку електричної енергії» (далі ПРРЕЕ ), які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, згідно з якими відповідач зобов`язана сплачувати за електричну енергію та надані їй послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 16 Договору про користування електричною енергією розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Вказала, що суд першої інстанції помилково вважав встановленим, що укладений між сторонами договір про користування електричною енергією № 1972237 від 15.03.2003 року припинив свою дію, оскільки відповідно до умов цього договору він був укладений на три роки, з можливістю продовження на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявила про його розірвання або внесення до нього змін.

Апелянт не заперечував проти того, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.12.2018 року в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 УВ., ОСОБА_4 Однак вказав, що немає значення факт не проживання відповідачки за вказаною у договорі адресою надання послуг, оскільки вона не повідомляла позивача про розірвання договору та не розрахувалася за спожиту електроенергію станом на день припинення користування електричною енергією, чим порушила п. 42 «Правил користування електричної енергії для населення», які діяли на день виникнення спірних правовідносин до набрання чинності «ПРРЕЕ».

Крім того, відповідно до положень ПРРЕЕ фактом приєднання споживача до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення підписання заяви-приєднання, сплата рахунку за електроенергію та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. Споживач ОСОБА_1 протягом 01.01.2016 - 30.11.2018 року сплатила за використану електроенергію 2050 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, чим підтвердила своє бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач є споживачем його послуг. При цьому суд встановив, що позивач мешкає у квартирі за вказаним у позові адресом надання послуг, у справі немає доказів, що вона є власником цього житла.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 15 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та АК «Харківобленерго» укладено договір про користування електричною енергією № л/с 1972237. Згідно до п. 28 цього договору він був укладений на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (а.с. 6).

З наданої позивачем довідки-розрахунку за ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30 листопада 2018 року з 01.01.2016 значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7 260,42 грн (а.с.4).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.12.2018 року в зазначеній квартирі з 14.07.2011 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с.10), Місце проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою не зареєстроване, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 9, 10).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга - послуга з постачання та розподілу електричної енергії.

Відповідно до ст.ст. 12, 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Надана позивачем до суду довідка-розрахунок заборгованості не містить відомостей, що саме відповідач сплачувала позивачу за надані послуги у зазначений у цій довідці період, з 01.2016 по 11.2018 (а.с. 4). З урахуванням того, що у справі відсутні докази володіння чи користування відповідачкою вказаної квартирою та отримання нею внаслідок цього послуг позивача у зазначений у довідці-розрахунку період, та доводи скарги щодо добровільної сплати саме ОСОБА_1 послуг позивача в цей період на суму 2050 грн. викликають обґрунтований сумнів в їх обґрунтованості.

Позивач всупереч свого процесуального обов`язку не надав до справи належні, допустимі та достатні в контексті вимог наведеної норми ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи на підтвердження сплати ОСОБА_1 послуг позивача в період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

Довідка-розрахунок не є достовірним доказом цих обставин, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом та не містить посилання на первинні бухгалтерські документи, в яких міститься така інформація.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 4) інші юридичні факти.

Позивач не надав і у справі відсутні докази про те, що відповідач є власником зазначеної квартири або що вона користувалася квартирою у зазначений у позові період виникнення заборгованості, тому посилання в доводах скарги на те, що відповідач фактично користувалася послугами позивача та що у даному випадку необхідно застосовувати правила ст. 11 ЦК України та п.п. 4.1, 4.7, 5.5.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії» - є недоведеними.

Колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України також відхиляє доводи скарги стосовно порушення відповідачем обов`язку повідомляти позивача про розірвання договору та про розрахування за спожиту електроенергію, що передбачено п. 42 «Правил користування електричної енергії для населення», які діяли до набрання чинності «ПРРЕЕ».

Дійсно, суд неправильно з`ясував зміст п. 28 Договору та помилився з висновками про припинення його дії 15.09.2007 , доводи скарги в цій частині є обґрунтовані, однак така помилка не вплинула на остаточний висновок суду про недоведеність позову.

У п. 28 Договору вказано, що цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо місяць за до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Оскільки у тексті договору не вказано про те, що він вважається продовженим на один рік, то виходячи від зворотного, це значить, що роком дії договору може бути кожний наступний після спливу трьох років після дати підписання договору, якщо сторони не висловили наміру внести для нього зміни або доповнення.

Однак доводи скарги щодо обов`язку сплатити заборгованість на день припинення договору не спростовують висновок суду про недоведеність факту користування або володіння житлом. Безпідставним є посилання у скарзі на п. 42 «Правил користування електричної енергії для населення», які діяли на день виникнення спірних правовідносин до набрання чинності «ПРРЕЕ» де вказано, що споживач електричної енергії не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити електропостачальника про розірвання Договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду.

Але доводи скарги щодо обов`язку сплатити заборгованість на день припинення договору не спростовують висновок суду про недоведеність факту користування або володіння житлом, і не мають значення за відсутності у справі доказів, що відповідачка припинила користуватися житлом і знялася з реєстрації після зазначеного у розрахунку заборгованості періоду користування послугами позивача, за який позивач нарахував їй заборгованість, що є необхідною умовою для виникнення зобов`язання, передбаченого п. 42 Правил користування розрахуватися за спожиту електроенергію станом на день виїзду.

Згідно п. 29 Договору - він може бути розірваний достроково у разі зміни Споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Однак з таких підстав позов судом не розглядався, тому доводи скарги щодо невиконання відповідачкою обов`язку при односторонньому розірванні Договору підлягають відхиленню відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, згідно якої в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні та позивачем всупереч свого процесуального обов`язку не були надані до суду докази, що відповідач є власником квартири. У передбаченому ст. 84 ЦПК України порядку позивач не звертався до суду із заявою про витребування таких доказів.

Таким чином, апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожною стороною довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування остаточних висновків суду першої інстанції. Помилка суду у визначенні строку дії Договору у даному випадку є формальною, оскільки не вплинула на висновок суду про недоведеність факту споживання відповідачем послуг позивача у зазначений у розрахунку заборгованості період, що є підставою для відмови у позові. Доводи скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції в цілому ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Харківобленерго» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст удового рішення складено 05 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.