ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 619/404/18

провадження № 22-ц/818/592/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Кононихіної Н.Ю., в залі суду в місті Дергачі Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 012,30 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності та надав усі належні докази по справі. Вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, зазначила, що відповідач погасив кредит в повному обсязі, а використання його кредитної картки 24 листопада 2014 року відбулося невідомою особою. Вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В запереченні на відзив Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що відповідач активно користувався кредитною карткою

НОМЕР_1 та неодноразово здійснював її поповнення. Останнє поповнення карткового рахунку було здійснено відповідачем 22.05.2015 року на суму

298 грн, отже строк позовної давності перервався. Тому доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності не можуть бути прийняті судом до уваги. Також у своїх запереченнях на відзив Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зазначив, що загальна сума заборгованості відповідача становить 3151,1 грн., з яких: 1569,55 грн.- тіло кредиту; 381,55 грн. - відсотки за користування кредитом; 1200 грн.- пеня за один рік.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останнє використання грошових коштів по картці відбулося невідомою особою 24 листопада 2014 року, а позовна заява подана лише 30 січня 2018 року.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 25 січня 2011 року ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, отримав кредит у розмірі 3 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.8).

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено базові відсоткові ставки (а.с.9).

Станом на 09.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.01.2011 року становить 23 012,30 грн., з яких:

- 1 569,55 грн. - заборгованість за кредитом;

-381,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-19 489,19 грн. - пеня;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 072,01 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Проте заперечує розмір отриманих кредитних коштів. При цьому вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

ОСОБА_1 наполягав на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин, вказував, що останнє використання грошових коштів по картці відбулося невідомою особою 24.11.2014 року, тоді як з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 30.01.2018 року (а.с.67, 141).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 активно користувався платіжною карткою, здійснював зняття коштів з картки, поповнював картку через термінали самообслуговування (а.с.114-116). Строк дії картки закінчився 01 грудня 2014 року. Проте останнє поповнення карткового рахунку відбулося 22.05.2015 року на суму 298 грн. (а.с.5, 114). Тобто 22.05.2015 року відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, у зв'язку з чим перебіг позовної давності перервався. З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у січні 2018 року, тобто у межах позовної давності.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що станом на 09.01.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.01.2011 року становить 23 012,30 грн., з яких:

- 1 569,55 грн. - заборгованість за кредитом;

-381,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-19 489,19 грн. - пеня;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 072,01 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином відсутні підстави для стягнення штрафів з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Крім того до суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» надала додаткові пояснення, в яких зазначено, що станом на 09.01.2018 року заборгованість підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3 151,10 грн., з яких:

- 1 569,55 грн.- тіло кредиту;

-381,55 грн. - відсотки за користування кредитом;

-1 200 грн. - пеня за один рік.

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню у розмірі 121,09 грн. (365 х 34,8%/100 х 61 день), а саме: по 01.12.2014 року, оскільки строк дії картки ОСОБА_1 встановлено до 11/14.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» спростовують висновки суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідач погасив кредит в повному обсязі, а використання його кредитної картки 24 листопада 2014 року відбулося невідомою особою, - не приймається до уваги колегією суддів та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705: авторизація це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації.

Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Тобто для підтвердження операції Відповідачем отримано та введено одноразовий ОТП - пароль, який і завершив транзакцію.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 грудня 2014 року N0 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином посилання відповідача на те, що останнє використання грошових коштів по картці відбулося невідомою особою 24.11.2014 року, - не підтверджене належними доказами. Кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на його номер мобільного телефону та доступні були тільки відповідачу.

Крім того з виписки по рахунку коштів відповідача вбачається, що 15.11.2014 року відповідачем була знята готівка в банкоматі з його картки. Після цього неодноразово було здійснене поповнення кредитної картки через термінали самообслуговування. Поповнення картки відбулося майже щомісяця, зокрема 23.04.2015 року на суму 298 грн. та 22.05.2015 року на суму 298 грн. (а.с. 5, 114 зворотній бік).

З урахуванням вказаного, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 25.01.2011 року у розмірі 2 890,64 грн., з яких: 1 569,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 121,09 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 200 грн. - пеня. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 12,6% (з 23 012,30 грн. на 2 890,64 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 2643 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 555 грн., з яких 222 грн. за подачу позовної заяви (12,6% від 1762 грн.) та 333 грн. - за подачу апеляційної скарги (12,6% від 2643 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.01.2011 року у розмірі 2 890,64 грн., з яких: 1 569,55 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 121,09 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 200 грн. - пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 555 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук