Справа № 487/4951/19
Провадження № 2/487/1947/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31.10.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

27.06.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що у зазначеній квартирі відповідач з листопада 2018 року не проживає.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрована відповідач, але з листопада 2018 року у будинку не проживає. Позивач зверталась до відповідача з проханням добровільно виписатись із будинку. На протязі всього часу з дня реєстрації відповідач до житлового будинку не з`являлась. Відповідач фактично не має жодного зв`язку із будинком АДРЕСА_1 , оскільки після реєстрації у будинку не проживала, майна відповідача у будинку не має, будинком відповідач не цікавиться, не приймає участі в оплаті комунальних платежів, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою. Перешкод у проживанні в даному будинку відповідачу ніхто не чинить. Посилаючись на те, що відповідач у житловому будинку не проживає більше шести місяців, не приймає участь в оплаті за користування жилим приміщенням та сплаті комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню будинку, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

До судового засідання позивач не з`явилась, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29.09.2011 року позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 вбачається, що у зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає з листопада 2018 року, що підтверджується актом про не проживання від 14.06.2019 року, засвідченим підписами сусідів.

Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2.

Факт непроживання відповідача у житловому будинку АДРЕСА_1 підтверджується актом про не проживання, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, її речей у житловому будинку немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах відповідач не приймає.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач не проживає у житловому будинку понад шість місяців без поважних причин, суд вважає її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 319, 321, 391,405 ЦК України, ст.ст. 4, 81, 141, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Гаврасієнко