Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 711/1394/14

провадження № 61-17821св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представники позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач-1 - ОСОБА_6 ,

представники відповідач-1: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

відповідач-2 - ОСОБА_13,

відповідач-3 - ОСОБА_10 ,

представник відповідач-3: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Нерушак Л. В., Храпка В. Д. від 13 березня 2017 року, та касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. від 16 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» (далі - ПП «ГРК «Апельсин») про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та приватним підприємством «Нікіта-Т», яке змінило найменування на ПП «ГРК «Апельсин», був укладений кредитний договір № 49.8.2/38/2007-КЛТ, за умовами якого сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 32 000 000 грн, нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення всіх траншів не пізніше 22 серпня 2013 року.

25 липня 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 укладено договори поруки, за умовами яких останні зобов`язалися солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

18 лютого 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ПП «ГРК «Апельсин» був укладений кредитний договір № 49.8.3/01/2009-КЛТ, за умовами якого сторони визначили процедури та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 2 500 000 млн грн, нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення всіх траншів не пізніше 17 лютого 2012 року.

18 лютого 2009 року на забезпечення виконання кредитного договору від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_6 , ОСОБА_10 укладено договори поруки, за умовами яких останні зобов`язалися солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ та від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ з усіма змінами та доповненнями до них.

Оскільки відповідачі взяті на себе зобов`язання належним чином не виконували, утворилась заборгованість, яка з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог за кредитним договором від 23 серпня 2007 року станом на 27 березня 2014 року становить 70 670 993,54 грн, а за кредитним договором від 18 лютого 2009 року станом на 14 лютого 2014 року - 10 878 964,35 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Указану справу суди розглядали неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ПП «ГРК «Апельсин», ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ у сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн.

Стягнуто з ПП «ГРК «Апельсин» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ у сумі 10 878 964,35 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 7 994 961,44 грн; прострочені відсотки за кредитом - 2 218 320,76 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 521 096,25 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 144 585,89 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ПП «ГРК «Апельсин» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувало, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 зобов`язалися нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань, стягнув солідарно з поручителів на користь позивача кредитну заборгованість.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПП «ГРК «Апельсин» на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 17 лютого 2012 року, а з вимогою до поручителів кредитор звернувся лише 18 лютого 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для визнання їх поруки припиненою.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року в частині стягнення з ПП «ГРК «Апельсин» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитними договорами скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року апеляційні скарги ПП «ГРК «Апельсин», ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ у сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ у сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ у сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, тому підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості відсутні. Кожен із поручителів окремо має нести відповідальність перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник, хоч і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

30 березня 2017 року ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року, у якій просив указане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Мотивуючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_6 посилався на те, що 15 березня 2017 року апеляційним судом Черкаської області встановлено в судовому порядку факт припинення договору поруки від 25 липня 2008 року, вважав дану обставину нововиявленою.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року відмовлено ОСОБА_6 про перегляд рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Узагальнені доводи касаційних скарг

У квітні 2017 року ОСОБА_13 та ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, у яких просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ.

Касаційні скарги мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення із кожного із поручителів окремо на користь позивача кредитної заборгованості, тим самим тричі стягнув обумовлену позивачем заборгованість. Не врахував, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року у справі № 711/5179/16, яке набрало законної сили, договір поруки від 25 липня 2008 року № 49.8.2/38/ПК 57/08-КЛТ, укладений між ОСОБА_13 та ПАТ «Кредитпромбанк», було визнано припиненим. Також належним чином не дослідив, що до позивача не перейшло право вимоги за договорами поруки. Крім того, не врахував, що у зв`язку із неналежним виконанням ПП «ГРК «Апельсин» зобов`язань за кредитним договором № 49.8.2/38/2007-КЛТ, ПАТ «Кредитпромбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 3.1.5-3.1.6. кредитного договору, використало право дострокової вимоги щодо стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення на адресу ПП «ГРК «Апельсин» письмового повідомлення-вимоги, відповідно до якої встановив остаточний термін погашення кредиту до 17 лютого 2012 року. Відтак, перебіг шестимісячного строку для пред'явлення кредитором вимог до поручителів розпочався з 17 лютого 2012 року та закінчився 18 серпня 2012 року. В указаний проміжок часу кредитор вимог до поручителів не пред'явив, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України свідчить про припинення договорів поруки. Також, суд не дослідив обставин припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, оскільки за додатковими угодами до кредитного договору було збільшено процентну ставку та змінено строк виконання зобов'язання, на що поручителі згоди не давали.

У червні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_6 Визнано договір поруки від 25 липня 2008 року № 49.8.2/38/ПК56/08-КЛТ припиненим з 18 серпня 2012 року. Вказаний факт є безумовно істотною обставиною для вирішення даної справи, яка не могла бути відомою сторонам на час ухвалення апеляційним судом рішення від 13 березня 2017 року.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується в частині позову про стягнення з ПП «ГРК «Апельсин» заборгованості за кредитними договорами від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ та від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ; поручитель ОСОБА_10 не оскаржує рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ та не оскаржуються судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з поручителів кредитного боргу за договором кредиту від 18 лютого 2009 року № 49.8.3/01/2009-КЛТ, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (частина перша статті 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ОСОБА_6 , ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року; витребувано цивільну справу № 711/1394/14-ц з Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року клопотання ОСОБА_6 задоволено. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ПП «Нікіта-Т», яке в подальшому змінило найменування на ПП «ГРК «Апельсин», був укладений кредитний договір № 49.8.2/38/2007-КЛТ, за умовами якого сторони визначили процедуру та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 32 000 000 грн, процедуру та умови повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування і сплати процентів за отриманими кредитами, нарахування і сплати комісії за надання кредитів, а також взаємні права та зобов`язання сторін, які виникають з моменту укладення сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід`ємними частинами кредитного договору.

Згідно з пунктом 3.4.5 (зі змінами, внесеними додатковими угодами № 21 та № 23) та пункту 1.1 договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 24), кінцевим строком повернення кредиту є22 серпня 2013 року.

25 липня 2008 року, на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», укладені договори поруки: № 49.8.2/38/ПК56/08-КЛТ з ОСОБА_6 , № 49.8.2/38/ПК57/08-КЛТ з ОСОБА_13

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги в тому числі і за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Зобов`язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ позичальником ПП «ГРК «Апельсин» належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим станом на 27 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 70 670 993,54 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; простроченими відсотками за кредитом - 26 183 777,47 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн. Поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в силу укладених договорів поруки, якими було забезпечено виконання кредитного зобов'язання, повинні нести відповідальність за виниклий борг перед кредитором.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року підлягають задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договорів про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 4) не свідчать, що цими договорами установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Установлено, що кінцевий строк повернення кредиту за договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ - 22 серпня 2013 року.

У пункті 3.1.6. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

За наявності обставин, визначених пунктом 3.1.6. цього договору, банк рекомендованим листом надсилає на адресу позичальника, зазначену в розділі 8 цього договору, письмове повідомлення-вимогу, де зазначає термін для дострокового повернення кредитів та сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій. У разі невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення сум кредитів, нарахованих процентів та комісій, що міститься в письмовому повідомлені-вимозі банку, в термін, визначений таким письмовим повідомленням-вимогою, остаточний термін повернення кредитів, визначений пунктом 3.4.5. цього договору, змінюється. Таким терміном буде вважатись термін, визначений банком у письмовому повідомленні-вимозі, при настанні якого позичальник має виконати вимогу банку щодо дострокового повернення кредитів, сплати процентів та комісій. При цьому сторони досягли згоди, що така зміна остаточного терміну повернення кредитів, визначеного пунктом 3.4.5. цього договору, яка є наслідком настання обставин, визначених пунктом 3.1.6. цього договору, настає без укладення між сторонами будь-яких додаткових угод до цього договору.

Згідно з умовами кредитного договору та за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 02 грудня 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк» використало право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом направлення на адресу ПП «ГРК «Апельсин» письмової повідомлення-вимоги за № 12.

Відповідно до умов пункту 3.1.6. кредитного договору від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ банк повідомив позичальника про те, що остаточний термін для дострокового повернення кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій по кредитному договору є 17 лютого 2012 року. Таким чином, кредитор за власною ініціативою змінив строк виконання основного зобов'язання на 17 лютого 2012 року, тому перебіг шестимісячного строку для пред'явлення банком вимог до поручителів почався з 17 лютого 2012 року.

Строк договору поруки за кредитом від 23 серпня 2007 року встановлений не був, з позовом до поручителів банк звернувся 18 лютого 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тому в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_13 є припиненими.

З урахуванням встановлених обставин, відсутні правові підстави для покладання на ОСОБА_6 , ОСОБА_13 солідарного з боржником обов'язку погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_13 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову в позові.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України 2017 року) підставами перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинамирішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні зазначених вимог закону.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_13 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 49.8.2/38/2007-КЛТ в сумі 70 670 993,54 грн, із яких: заборгованість за простроченим кредитом - 40 162 868,94 грн; прострочені відсотки за кредитом - 26 183 777,47 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 617 738,75 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 706 608,39 грн, скасувати та у задоволенні позову у цій частині відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило