ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1744/19 Справа № 183/5923/17 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" про розірвання договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро"

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" про розірвання договору оренди земельної ділянки, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилався на те, що у 2003 році між нею та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки, яка належить йому на праві власності. Оскільки відповідачем допущено систематичне невиконання умов договору в частині своєчасної та повної виплати орендної плати за договором, як в частині грошових виплат за 2012-2017 роки, так і в частині надання послуг із завезення соломи в 2012-2017 роках або виплати грошової компенсації, та в частині оранки та культивації земельної ділянки, що входить до складу орендної плати, а тому з урахуванням приписів п. "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України позивач просив розірвати зазначений договір оренди землі (а.с. а.с. 1-3, 41-).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" про розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволений.

Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,370 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2), яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, який укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс-Агро", зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 25 лютого 2005 року за № НОМЕР_4, з урахуванням додаткової угоди, зареєстрованої в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 22 травня 2009 року за № НОМЕР_3.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 73-79).

В апеляційній скарзі ТОВ АФ «Олімпекс - Агро», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с. 83-86).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 5,370 га, (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2), яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 7, 61).

У користуванні позивача наявна присадибна земельна ділянка, площею 0,12 га, розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 50).

Між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04-05-126-01102 від 25 лютого 2005 року.

Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу в строкове платне користування належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,370 га.

Згідно із п. 2.3. договір було укладено сторонами строком на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев'ять днів. Початок дії договору з моменту державної реєстрації.

22 травня 2009 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 25 лютого 2005 року, яка пройшла державну реєстрацію в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № НОМЕР_3. Пунктом 2 цієї угоди сторони продовжили строк дії договору до 31 грудня 2021 року.

Також п. 1 додаткової угоди були внесені зміни в п. 2.2. договору "Орендна плата", відповідно до якого, за користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 2 (двох) відсотків від грошової оцінки землі, що становить 1 289 (одна тисяча двісті вісімдесят дев'ять) гривень 00 коп., а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га. Орендар відшкодовує витрати на поховання.

У випадку прийняття відповідними державними органами нормативних документів про підвищення вартості орендної плати за земельну ділянку, орендар також повинен підняти вартість орендної плати та внести відповідні зміни в Договір оренди земельної ділянки.

Вказана у цьому договорі орендна плата також коригуватиметься орендарем шляхом видання наказу без внесення доповнень до договору у наступних випадках: у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати; у разі індексації законодавством грошової оцінки землі.

Орендар гарантує продаж орендодавцю зерна різного до 1 тони та іншої сільськогосподарської продукції по цінам реалізації на момент видачі і надавати послуги (оранка, культивація, завезення соломи, ритуальні послуги і інше).

Орендар сплачує орендодавцю суму орендної плати після утримання прибуткового податку згідно чинного законодавства.

Згідно з п. 2.2. договору строк видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року.

Пунктом 3 договору орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату, визначену у договорі, а за несвоєчасну сплату орендної плати - нести відповідальність згідно цього договору. Орендар несе відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді пені у розмірі 0,01 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення.

В день підписання вказаного договору позивач передав земельну ділянку відповідачеві, про що сторонами був складений акт прийому-передачі земельної ділянки.

В п. 1.1. договору, сторонами було погоджено нормативно грошову оцінку земельної ділянки яка на день підписання Договору становила 62 263грн.

Відповідно до п. 2.3 договору, позивач передав відповідачу земельну ділянку в користування до 31 грудня 2021 року з моменту державної реєстрації договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору, відповідачем у період з 2013 по 2016 роки, на користь позивача за договором оренди фактично сплачено орендну плату: за 2013 рік -1 019,00 грн. в натуральній формі; за 2015 рік -6 936,00 грн. в грошовій формі; за 2016 рік - 7 545,00 грн. та 1 077,30 грн. в грошовій формі. Всього виплачено: 16 577,30 грн.

Оранка та культивація присадибної земельної ділянки позивача у період 2012 - 2016 роки відповідачем не проводилась, а солома до садиби позивача не поставлялась, грошова компенсація не виплачувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено систематичне невиконання умов договору щодо несплати визначеної договором орендної плати як в грошовій формі, так і в частині оранки та культивації земельної ділянки, поставки соломи, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору оренди, укладеного між сторонами.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права і з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Частина 1 ст. 14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Цивільним кодексом України, цим Законом, ї законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Встановлено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За змістом ст. 21, 22 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на момент укладання Договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Абзац 5 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" встановлює право орендодавця на вимогу від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що п. 2.3. укладеного між сторонами договору встановлено, що договір може бути припинений у будь-який час за взаємної згоди сторін.

Пунктом 4 договору встановлено, що спори, в разі відсутності взаємної згоди сторін, щодо зміни умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу однієї із сторін, розглядаються судом у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 3 "Відповідальність сторін" договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є лише випадки визначені законом.

Пунктом 3 "Відповідальність сторін" договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору.

Як зазначалося вище, п. 2.2. Договору про оренду землі визначає три основні складові орендної плати за договором, якими є: орендна плата у грошовій формі 2 (двох) відсотків від грошової оцінки землі, що становить 1 289,00 грн., а також проведення безкоштовного завезення соломи до садиби орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га.

Додатково, за настання відповідних обставин до складу орендної плати входить: додаткова орендна плата матеріальна допомогу на поховання члена сім'ї позивача.

Таким чином сторони укладаючи договір оренди визначили усі три форми орендної плати: грошову, натуральну та відробіткову, які є самостійними формами та підлягають виплаті.

Пункт 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України визначає однією з загальних засада цивільного законодавства - свободу договору.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.ч.1-3 ст. 6 ЦК України).

Частина 1 ст. 14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд 1 інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на сплату орендної плати в грошовій формі в за 2013-2016 роки, оскільки із наданих відповідачем документів не підтверджується виплата орендної плати відповідачем в сумі: 13 393,34 грн. в грошовій формі, а саме: за 2014 рік - 84,00 грн. в натуральній формі; за 2015 рік -146,00 грн. в натуральній формі; за 2016 рік - 32,76 грн. в грошовій формі.

Крім того, відповідачем визнано що орендна плата виплачена в розмірі меншому, ніж нараховано.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за 2013 рік ним до виплати позивачу з утриманням податків і зборів нараховано 3 620,15 грн. Фактично ж виплачено і підтверджується доказами 1 019,20 грн. Заборгованість за 2013 рік складає 2 600,95 грн. За 2014 рік позивачу нараховано до виплати 5 737,93 грн. Доказів сплати орендної плати за 2014 рік відповідачем не надано, заборгованість складає 5 737,93 грн. За 2015 рік позивачу після утримання податків та зборів нараховано 174,85 грн., тобто менше, ніж передбачено договором оренди земельної ділянки. Фактично виплачено 6 936,00 грн. За 2016 рік позивачу нараховано 9 418,68 грн. Фактично виплачено грошові кошти в сумі 8 622,30 грн. Заборгованість за 2016 рік склала 796,38 грн.

Також відповідачем не надані докази нарахування та сплати орендної плати за 2012 рік в розмірі 4 258,08 грн. Інших доказів здійснення платежів по орендній платі 2012-2016 роки Відповідачем не надано.

Таким чином, на підставі наданих доказів суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості по виплаті орендної плати за період з 2012 року по 2016 рік включно в сумі 13 393,34 грн., що свідчить про систематичну несплату орендної плати в грошовій формі.

Також суд 1 інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що відповідачем в односторонньому порядку збільшено розмір орендної плати та застосовано відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки хоча таке право і передбачене п. 2.2. Договору оренди, однак п. 2.2. договору оренди також передбачає те, що рішення про збільшення орендної плати приймається орендарем у формі наказу, та додаткової угоди про внесення змін щодо розміру орендної плати відповідачем суду не надано, хоч і умовами договору (п. 2.2.) такий обов'язок покладено на орендаря.

Суд 1 інстанції також врахував, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору, зазначивши у відзиві, що на даний час земельна ділянка перебуває в користуванні іншої юридичної особи.

З урахуванням фактичного визнання відповідачем факту не сплати орендної плати за 2012-2016 роки в частині оранки та культивації присадибної ділянки позивача, та поставки соломи до садиби позивача, ненадання суду доказів на підтвердження факту проведення оранки та культивації присадибної земельної ділянки протягом 2012-2016 років, а також поставки соломи, суд 1 інстанції прийшов до висновку, що наявними підстави для висновку про систематичну несплату визначеної договором орендної плати в частині оранки та культивації земельної ділянки, поставки соломи, а тому наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі та розірвання договору оренди, укладеного між сторонами.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду щодо наявності підстав для задоволення позову, вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодного порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне їх з'ясування та інше.

Відповідно до ст. 367 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, про те що позивач протягом 2012-2016 року не звертався до відповідача щодо проведення оранки та культивації присадибної ділянки, необхідної доставки соломи та не висловлював будь-яких претензій щодо ненадання зазначених безкоштовних додаткових послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договором не передбачено обов'язок орендодавця повідомляти такі відомості. Крім того, цей обов'язок відповідача визначений умовами договору, а згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Апелянт не скористалася наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: