Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/12675/15-ц

провадження № 61-30613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручителем) був укладений кредитний договір № 651/П/27/2007-840, згідно з умовами якого йому був наданий кредит у сумі 13 880,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу, зі сплатою 13,4% річних, строком до 25 грудня 2014 року.

Банк виконав умови кредитного договору у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість, яка становить 4 289,77 дол. США, та яка складається з: 2 780,22 дол. США непогашеного кредиту; 541,93 дол. США несплачених відсотків за користування кредитними коштами; 967,62 дол. США пені за порушення строків сплати відсотків, що за курсом НБУ становить 17 417,16 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором від 27 грудня 2007 року № 651/П/27/2007-840 в сумі 3 322,15 доларів США та 17 417,16 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року у задоволені позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором 27 грудня 2007 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «Комерційний Банк «Надра» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позов ПАТ «Комерційний Банк «Надра» задовольнити у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій ПАТ «КБ «Надра» та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи було встановлено правомірність дій банку по утриманню коштів у розмірі 146,45 доларів США податку на доходи фізичних осіб, утримання комісії у розмірі 1,5% у сумі 1 051,41 грн за кредитним договором від 27 грудня 2007 року.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому посилався на безпідставність заявлених в ній доводів та відсутність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу із Солом`янського районного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-30613св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з пунктами 1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4 кредитного договору № 651/П/27/2007-840, укладеного 27 грудня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 , останньому був наданий кредит у сумі 13 880, 00 доларів США зі сплатою 13,4 % річних строком до 25 грудня 2014 року.

Відповідно до пунктів 2.2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку, передбачені договором відсотки шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 255,00 доларів США.

Згідно з пунктом 2.2.3 кредитного договору позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця.

Якщо станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість, позичальника, банк, починаючи з 21-го числа поточного місяця, застосовує штрафні санкції, передбачені договором.

Відповідно до пункту 2.2.4 договору якщо протягом дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімальний платіж та/чи інші платежі, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитною лінією; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитною лінією; відсотки за користування кредитом; пені та штрафи; прострочена сума кредитної лінії, прострочена сума кредиту; сума кредитної лінії; сума кредиту.

Крім того, позичальник підписав анкету-заяву на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 18 грудня 2007 року.

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору відповідачі зобов`язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

02 лютого 2008 року відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» внесло зміни у свій Статут, відповідно до яких назву товариства змінено на публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Банк виконав умови кредитного договору у повному обсязі, про що свідчить квитанція про надходження готівки на рахунок позичальника від 27 грудня 2012 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 27 грудня 2007 року відповідач порушував умови кредитного договору та сплачував на погашення заборгованості платежі у меншому розмірі ніж передбачено договором та порушував строки внесення чергових платежів.

На підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором суду надано копії квитанції про сплату (а. с. 93-146).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 08 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 4 289,77 дол. США, яка складається з: 2 780,22 дол. США - заборгованості за тілом кредиту; 541,93 дол. США - заборгованості із сплати процентів за користування кредитними коштами; 967,62 дол. США - пені за порушення строків сплати процентів у розмірі 17 417,16 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що для перевірки доводів і заперечень сторін потрібно провести призначену у справі судово-економічну експертизу, провадження якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Разом з тим, проведення експертизи неможливо без надання експерту для дослідження оригіналів необхідних документів, від надання яких за ухвалою суду про витребування доказів позивач ухиляється.

Подані позивачем та наявні в матеріалах справи докази не надали можливості перевірити доводи апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Аналогічні вимоги викладені в статті 368 ЦПК України.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, посилаючись на статтю 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) з урахуванням ненадання позивачем необхідних документів для проведення судової економічної експертизи фактично встановив факт відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором від 27 грудня 2007 року.

Відповідно до положення статей 10, 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до частини першої 1 статті 179 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України).

Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Розглядаючи даний спір, та посилаючись на статтю 146 ЦПК України апеляційний суд, встановивши, що між сторонами виникли договірні відносини, не врахував, що позивачем на підтвердження своїх доводів надано розрахунок заборгованості, а відповідачі, заперечуючи проти позову надали копії квитанцій. Апеляційний суд не надав належної правової оцінки вказаним доказам та безпідставно відмовив за недоведеністю позовних вимог, рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог не переглянув.

Судом не встановлено чи оспорювалась відповідачем дійсність кредитного договору, на підставі якого з нього стягується заборгованість, чи визнавався він недійсним у судовому порядку.

Фактично апеляційним судом допущено однобічність у оцінці доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не надано належної оцінки зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Апеляційним судом не надано належної правової оцінки усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило