Провадження №2-з/760/274/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 19.09.2019 р. звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдані в результаті ДТП, в загальному розмірі 149113,76 грн.

Одночасно з позовною заявою, позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме автомобіль «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 ; направити відповідні запити до МРЕВ ДАІ, БТІ та ДФС Києво-Святошинського району для встановлення додаткового рухомого, нерухомого майна, грошових вкладів позивача за місцем проживання.

Подане клопотання мотивоване тим, що 20.02.2019 р. приблизно о 14 год. 30 хв., в м. Києві на перехресті вул. Радищева та бульвару Вацлава Гавела, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний знак НОМЕР_2 , при здійсненні повороту ліворуч (розвороту), проявивши неуважність та не слідкуючи за дорожньою обстановкою, не впевнився в безпечності маневру, не надав перевагу в русі автомобілю «TOYOTA Corolla», державний знак НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого здійснив з ним зіткнення і останній отримав значні механічні пошкодження. За кермом автомобіля «TOYOTA Corolla», державний знак НОМЕР_3 , була позивач. Власниками данного автомобиля, як спадкоємці, є вона та її малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 р., вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п. 10.4 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Hyundai Accent», державний знак НОМЕР_2 . ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП.

Відповідно до рахунку № 2705 від 26.02.2019 р. про визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «TOYOTA Corolla» державний знак НОМЕР_3 , станом на 26 лютого 2019 р., вартість матеріального збитку завданого власнику вищезазначеного автомобіля становить 128284,49 грн., за проведення інспекції (дефектування автомобіля) та перевірку розвалу сходження на стенді виставлено рахунок на користь позивача 3070,80 грн., послуги евакуатора з місця ДТП становлять 1100,00 грн. Таким чином, загальний розмір завданих матеріальних збитків позивачу становить 132455,30 грн.

Крім того, позивачка вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 50000,00 грн.

03.07.2019 р. на реквізити позивача надійшло страхове відшкодування від ТДВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" в сумі 33341,54 грн.

Таким чином, різниця невідшкодованої матеріальної та моральної шкоди за цим випадком становить 149113,76 грн.: 99 113,76 грн. (невідшкодована матеріальна шкода) + 50 000 грн. (загальний розмір моральної шкоди).

Відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати шкоду, яка є значною та становить 149113,76 грн.

З огляду на вищевикладене, виникла необхідність у забезпеченні позову, бо існує ймовірність неповернення коштів, що в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З точки зору закону співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, судом мають братися до уваги не лише інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наведені положення закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проаналізувавши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про її невідповідність вимогам ст. 151 ЦПК України.

Подане клопотання позивача про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності застосування зазначених заявником заходів забезпечення позову, пропозицій щодо зустрічного забезпечення, інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, зокрема, подана заява не містить викладу обставин, якими заявник (позивач) обґрунтовує свої вимоги.

Так, звертаючись до суду із вимогою про накладення арешту на майно відповідача, а саме автомобіль «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , заявником не надано підтверджуючих документів, які б слугували належними та допустимими доказами належності цього майна відповідачу на час звернення з заявою про забезпечення позову до суду.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно Закону України «Про судовий збір» зі змінами і доповненнями, судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384,20 грн.

Заявником до заяви про забезпечення позову не додано квитанції про сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

За положеннями ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на наведене, прихожу до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 149-153, 259-261, 353, 354, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди - повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з відповідною заявою про забезпечення позову, поданою з додержанням вимог статті 151 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.