Справа №601/1603/18
Провадження № 2/601/48/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Білосевич Г.С.

з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу № 601/1603/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника-адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката ОСОБА_4,

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення із відповідача на її користь аліментів за минулий час на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме за останні три роки у розмірі ј частки від отриманих доходів, що становить 140 392 грн. 25 коп. та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із дня пред»явлення позову та до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2000 року до 09 жовтня 2002 року. В шлюбі у них народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення між сторонами була усна домовленість щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання сина. ОСОБА_2 із сином не бачився, не приймав ніякої участі в утриманні та вихованні сина, самоусунувся від виконання батьківських обов»язків. Весь цей час вихованням та утриманням сина займалася позивач, відповідач кілька раз, незначними сумами надавав кошти на утримання сина. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням допомогти в утриманні сина та виконати їх усну домовленість. В 2015 році загину другий чоловік позивачки, тому утримувати дітей їй стало важко. З 01 вересня 2018 року ОСОБА_7 став студентом національного університету «Львівська політехніка». Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою. Влітку 2018 року позивач із декларації, яку подавав відповідач, дізналась про його доходи та звернулась до суду із даним позовом, зрозумівши що відповідач її обманював. Позивач та син неодноразово звертались до відповідача по допомогу, зв»язувалась із другою дружиною відповідача ОСОБА_8, тобто вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, однак подальше самоусунення відповідача від виконання батьківських обов»язків, приховування свого місцезнаходження унеможливило своєчасне стягнення аліментів. У позовній заяві допущена описка у посиланні на ст. 194 Сімейного кодексу України. Фактично представлені ними докази свідчать про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів із відповідача та ухиленням останнього від їх сплати ( ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України). Тому позивач та її представник просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частко. Так відповідач пояснив, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання сина, однак не згідний із стягненням щодо сплати аліментів за минулий час. Після розлучення із позивачем, за спільною домовленістю, він надавав кошти на утримання сина коли мав можливість. Позивач жодного разу не зверталась як усно, так і письмово до нього щодо сплати аліментів. На прохання сина відповідач надавав йому фінансову допомогу, тобто брав участь в його утриманні, спілкувався із ним, підтримував постійний зв»язок. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів від відповідача, а також доказів того, що відповідач ухилявся від їх сплати. Окрім того, у позовній заяві позивач посилається на ст. 194 Сімейного кодексу України. Тому відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час.

Ухвалами суду від 30 січня 2019 року, 07 лютого 2019 року та 06 березня 2019 року задоволені клопотання представника позивача щодо витребування доказів по даній справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

З свідоцтва про народження серії 1-ИД №050028 слідує, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між сторонами розірвано 09 жовтня 2002 року, про що зроблено актовий запис №151, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №009212.

З довідки про доходи від 21.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 працює продавцем в ФОП ОСОБА_10, її загальна сума доходу за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року становить 22 338 грн.

Згідно довідки Національного університету «Львівська політехніка» №108 від 28.08.2018 року, ОСОБА_5 навчається на 1 курсі Інституту компютерних технологій, автоматики та метрології Національного університету «Львівська політехніка», закінчить навчання 30 червня 2022 року.

Як вбачається з щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, дохід відповідача становить 194437 грн.; щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, дохід 212297 грн.; з декларації перед звільненням 01.01.2018-09.01.2018 дохід становить 154835 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 ЗУ « Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом.

Судом встановленого, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, окрім того суд бере до уваги вік дитини, матеріальне становище позивача та відповідача, та вважає, що позовні вимоги позивача в частині сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця слід задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві ставить вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий час, а саме за період з 30 серпня 2015 року по 30 серпня 2018 року у розмірі ј частки від отриманих доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обовязку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Як встановлено судом під час судового розгляду, позивач дійсно, починаючи з серпня 2015 року приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, але вони не були одержані у результаті ухилення останнього від надання матеріальної допомоги.

Факт ухилення відповідача від сплати аліментів на утриманні неповнолітнього сина протягом періоду з 30 серпня 2015 року по 30 серпня 2018 року також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_5, який є сином сторін, пояснив, що проживає із мамою, яка його доглядає та утримує. Після розлучення батьків із відповідачем він бачився кілька раз, під час яких останній давав йому незначні кошти. Також, двічі їздив до нього у м. Львів, однак зустрічався лише з дружиною батька. Відповідач із ним не спілкується та ніякої участі в його житті не приймає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем знайома з 2007 року, а у 2009 року із ним одружилась. Їй було відомо, що у відповідача є син від першого шлюбу. Її здивувало що відповідач офіційно не платить аліментів на утримання сина, на що він пояснив, що усно домовився із позивачкою про надання грошей на першу ж її вимогу. Пізніше вона наполягала на тому, щоб ОСОБА_2 надсилав гроші кожного місяця, однак останній відмовлявся. Вона особисто кілька раз переказувала свої власні гроші його сину. Влітку 2009 року ОСОБА_5 перший раз приїхав до Львова у гості до свого батька, проживав у її квартирі. Відповідач ніякої уваги дитині не приділяв, його сином під час приїзду займалась вона. В серпні 2018 року на прохання ОСОБА_1 свідок приймала безпосередню участь при подачі документів в НУ «Львівська політехніка», отримання гуртожитку і соціальної стипендії для сина сторін, хоча це мав зробити його батько ОСОБА_2, який жив і працював у Львові 11 років. Вважає, що відповідач зобов»язаний був утриманувати свого неповнолітнього сина, однак цього не робив.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження надання ним будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_6, в тому числі починаючи з серпня 2015 року.

Небажання ОСОБА_2 приймати участь у житті сина, забезпечувати його матеріально свідчать про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання своєї дитини.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання дитини, однак відповідач свідомо ухилявся від їх сплати, що є підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час, у період з 30 серпня 2015 року по 15 серпня 2018 року, у межах заявлених позивачем позовних вимог та у зазначений нею спосіб, а саме у розмірі ј частки від отриманих доходів, що становить 140 392 грн. 25 коп.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд покладає судові витрати, які складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви, на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 141, 150, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час в розмірі 140 392 (сто сорок тисяч триста дев"яносто дві) гривні 25 (двадцять п"ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 6001 код 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.04.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, жителька вул. Вербова, 49 м. Кременець Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Головуючий: