ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/294/19
провадження № 2/753/3727/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., вивчивши позовну заяву ОСОБА_2 до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дітей для тимчасового виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей та сім'ї про підтвердження місця проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 для тимчасового виїзду за межі України.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Так, відповідно до положень статті 19 цього Кодексу, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ч. 1 ст. 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта власних повноважень або іншої особи.

Згідно абз. 7 ч. 1 зазначеної норми суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Правова позиція з даного питання викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20.05.2013, відповідно до п. 3 якої вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз положень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації», «Про столицю України - місто-герой Київ», ст. 17, 19, 158 Сімейного кодексу України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, дає підстави для висновку, що при розв'язанні спорів між батьками щодо виховання дитини районна у м. Києві державна адміністрація здійснює публічно-владні управлінські функції.

Отже зважаючи на те, що суб'єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, позов ОСОБА_2 повинен розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Оскільки суд відмовляє у відкритті провадження у справі, заява позивача про забезпечення позову залишається без розгляду.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дітей для тимчасового виїзду за межі України.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позов повернути ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: