Справа № 185/9117/19
Провадження № 2/185/4305/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Муржиєвої І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 42936 грн. 16 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1921 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 20 грудня 2010 року підписала Анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 20 квітня 2015 між ОСОБА_3 та Банком було укладеного Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12149 грн. 54 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 не виконала належним чином умови договору і станом на 17 вересня 2019 року має заборгованість за кредитом у розмірі 42936 грн. 16 коп., яка складається з наступного:

-заборгованості за кредитом - 11500 грн. 91 коп.,

-заборгованості по процентам за користування кредитом - 7745 грн. 77 коп.,

-заборгованості за пенею та комісією - 22541 грн. 47 коп.,

-штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1148 грн. 01 коп.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві зазначив, що в разі неявки відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення.

Відповідачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги не визнала та зазначила, що заяву на отримання кредиту вона підписувала, але на той час їй було лише 16 років, тобто вона не мала повної цивільної дієздатності, батьки не знали про те, що їй було надано кредитну картку, тому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про отримання кредиту у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (арк.с.5,7-30).

Відповідачка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_1 .

20 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Генеральну угоду (арк.с.6) про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Але на день укладення зазначеного договору, а саме 20 грудня 2010 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була неповнолітньою, та мала неповну цивільну дієздатність відповідно до ст.32 ЦК України, тобто мала право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Згідно з ч.2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Таким чином укладати кредитний договір неповнолітня ОСОБА_1 могла тільки за згодою батьків, однак у своїй заяві вона зазначила, що батьки не давали такої згоди.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази щодо надання згоди батьками відповідачки на укладення між нею та банком вищезазначеного кредитного договору у справі відсутні.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути: спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною другою ст.222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Однак суд враховує, що згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачка до суду із відповідним позовом про визнання правочину недійсним не зверталася, а тому суд не може виходити за межі позовних вимог.

Однак ч.2 ст.221 ЦК України визначено, що у разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

Оскільки позивач уклав кредитний договір з неповнолітньою на той час відповідачкою, яка не мала право укладати такі угоди без згоди батьків, і такої згоди матеріали справи не містять, тому у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: У. М. Болдирєва