Справа № 342/199/19
Провадження № 22-ц/4808/529/19
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши справу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на утримання дітей аліментів у твердій грошовій сумі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Городенківського районного суду, постановлену у складі судді Гайдича Р.М. 27 лютого 2019 року в м. Городенці,

в с т а н о в и в :

19.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на утримання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2027 грн. на двох дітей.

Ухвалою Городенківського районного суду від 27 лютого 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2027 грн. на двох дітей.

Ухвала суду мотивована тим, що в заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення з боржника аліментів на утримання двох дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2027 грн. на двох дітей, що не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність ухвали суду.

Зокрема вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не навів обставин, які давали б підстави для висновку про відмову у видачі судового наказу, а згідно ч.1 ст. 260 ЦПК України у мотивувальній частині зазначаються мотиви, з яких суд дійшов висновків, постановляючи ухвалу.

Також апелянт зазначає, що у своїй заяві він просив щомісячно стягувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому він вказав, що сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, виповнилось 9 років, а дочці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, виповнилось 7 років. А тому, з врахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, яким передбачено можливість видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», якою установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн., він просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі по 1013,50 грн. на кожну дитину, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а всього 2027 грн.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що батьками малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6, 7).

Згідно довідки №50 від 17.01.2019 року, виданої Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області ОСОБА_2, його дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_1, тобто разом із заявником (а.с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що заявлена ОСОБА_2 вимога про стягнення з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2027 грн. на двох дітей, відповідає вимогам ч. 3 ст. 184 СК України та п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України і така вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Отже, ОСОБА_2 скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 184 СК України та п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому суддею помилково застосовано положення п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу постановлена із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Городенківського районного суду від 27 лютого 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року