Справа № 645/8505/15-ц
Провадження № 2-п/645/56/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.,

секретар судових засідань Романюк А.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сороки О.О.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи адвоката Ларенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та поновлення права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та поновлення права власності на квартиру.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та поновлення права власності на квартиру задоволено частково. Розірвано спадковий договір, укладений 02 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д., реєстраційний № 217. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сум 487 грн. 20 коп..

ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника ОСОБА_3 із заявою, в якій просили суд заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 року по вищевказаній справі скасувати, призначив розгляд справи в загальному порядку.

В обґрунтування заяви посилалися на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не отримував копію вказаного заочного рішення. Крім того, судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, в наслідок чого ухвалив рішення, яке є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, присутня в судовому засіданні його представник ОСОБА_3 подану заяву підтримала в повному обсязі, просила скасувати заочне рішення з підстав, викладених в заяві.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 проти скасування заочного рішення заперечували, просили суд відмовити в задоволенні заяви.

Позивачка та третя особа приватний нотаріус ХМНО Бєсєда Т.Д. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши представника відповідача, третю особу ОСОБА_2 та його представника, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення суду та матеріали зазначеної вище цивільної справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих трьох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Так при розгляді справи судом було встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 11.11.2015 року, 08.12.2015 року, /а.с. 57-58, 59-60/ не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації (на адресу суду повернулися конверти, направлені на адресу відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання»), а також шляхом направлення судової повістки на адресу його фактичного проживання, яка згідно повідомлення була отримана особисто останнім /а.с. 44/, причини неявки суду не повідомляв.

Крім того, в судове засідання, призначене на 23.12.2015 року відповідач по справі ОСОБА_1 також не з`явився, через неотримання судових повісток за місцем реєстрації (на адресу суду повернувся конверт, направлений на адресу відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання»), а також шляхом направлення судової повістки на адресу його фактичного проживання, яка згідно повідомлення була отримана особисто останнім /а.с. 69/, причини неявки суду не повідомив /а.с. 70-71/.

Також, матеріали справи містять докази направлення відповідачу копії заочного рішення суду від 23.12.2015 року /а.с. 68/).

Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою його місця проживання, зареєстрованого відповідно до інформації, яку містить відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо його зареєстрованого місця проживання, а також за місцем фактичного проживання останнього, що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, які були повернуті до суду з відміткою про закінчення строку зберігання на пошті.

Така кореспонденція має вважатись отриманою відповідачем в день її надходження до відділення, що обслуговує будинок за цією адресою незалежно від того чи з`явився відповідач особисто та не залежно від причин неотримання вказаного листа особисто. Таким чином поштовий документ, який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання», має сприйматися достатнім доказом того, що відповідач був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Проте необхідно зауважити, що відповідачем не надано доказів того, що він не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, оскільки судові повістки надсилались за адресою його реєстрації, а також за місцем фактичного проживання, які ним отримувались особисто, будь яких доказів, що відповідач проживає за іншою адресою суду не надано.

Крім того, відповідач посилається на те, що судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи внаслідок чого було ухвалено рішення, яке є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу для розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження або залишити заяву без задоволення.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення немає, а тому заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та поновлення права власності на квартиру залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Повний текст ухвали складено 06.11.2019 року.

Суддя