ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 711/7028/16-ц

провадження № 61-27986 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2017 року в складі судді Казидуб О. Г. та на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просолідарне стягнення 108 959,02 грн заборгованості по процентах за користування кредитом за період з грудня 2008 року по червень 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 13 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 67М/2005 про надання останній 50 000 грн, які ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 67М/2005 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 того ж дня уклали договір поруки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а ОСОБА_1 не повертала своєчасно грошові кошти за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23 червня 2016 року утворилася заборгованість.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 67М/2005 від 13 вересня 2005 року відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач вже скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення, як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 вересня 2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 67м/2005. Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 надано кредит на термін до 13 вересня 2010 року у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 50 000 грн та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22 % на рік.

13 вересня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 67м/2005 ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13 вересня 2005 року уклали договір іпотеки № 1-67м/2005. Згідно з договором ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 102 035,25 грн.

Додатковою угодою № 1 від 03 червня 2006 року було внесено зміни до кредитного договору № 67м/2005 та збільшено розмір ліміту кредитування до 100 000 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2009 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 100 444,01 грн заборгованості за кредитним договором № 67м/2005 від 13 вересня 2005 року станом на 06 жовтня 2009 року, з яких 78 481,09 грн заборгованості за кредитом, 15 946,61 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 2 791,94 грн заборгованості по пені, 3 224,37 грн штрафу.

29 липня 2010 року старший державний виконавець Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Овдієнко К. А. провів опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , в тому числі квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира реалізована, а 112 440,01 грн, отриманих від реалізації, перераховані як погашення боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, звернувшись у жовтні 2009 року до суду з позовом про примусове солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості по кредиту.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги, про те, що правовідносини між сторонами не припинилися, а на момент прийняття рішення судом першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачу не було повернуто борг в повному обсязі, тому у нього є право продовжувати нараховувати заборгованість згідно договору, не відповідають встановленим судами обставинам справи, а також положенням статті 1050 ЦК України.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився апеляційний суд, про те, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» припинилося право нараховувати передбачені кредитним договором платежі.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук