Справа № 348/1259/18
Провадження № 22-ц/4808/506/19
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.(суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю представника ОСОБА_2 - адвоката Маланюка О.Я.

третьої особи ОСОБА_4 її адвоката Павликівської Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Стримбівської сільської ради Надвірнянського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 на рішення Надвірнянського районного суду від 21 січня 2019 року, ухвалене суддею Флоряк Д.В. в м. Надвірна, повний текст якого складено 29 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Стримбівської сільської ради Надвірнянського району про визнання правочину дійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його брат ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на день своєї смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1. Напередодні смерті братом було складено заповіт з реєстровим № 2 від 18 січня 2017 року на його користь, відповідно до якого все майно заповідача, з чого б воно не складалося і де б воно не було він заповідав йому. В тексті заповіту від 18.01.2017 року зазначено, що "у зв'язку з хворобою ОСОБА_8, який не може сам підписати заповіт, згідно ст.1253 України заповіт посвідчено в присутності свідків". Крім того, зазначив, що секретарем Стримбівської сільської ради Гафійчук І.М., що в силу норми ст. 1251 ЦК України виконувала повноваження нотаріуса зазначено, що "у зв'язку з хворобою гр.ОСОБА_8, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписано свідками у його присутності на дому за адресою: АДРЕСА_1". Про складення даного заповіту було здійснено запис № 2 у відповідному реєстрі. Після смерті брата він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Дремлюк В.В. видано відмову з підстав недотримання вимог законодавства щодо форми заповіту. На підставі ч. 2 ст. 219 ЦК України позивач просить визнати дійсним заповіт складений на його користь 18 січня 2017 року ОСОБА_8, посвідчений секретарем Стримбівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гафійчук І.М. за реєстровий номером № 2.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 10 жовтня 2018 року до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_4.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 21 січня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до Стримбівської сільської ради Надвірнянського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - Маланюк О.Я. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення суд акцентував увагу на показах лікаря ОСОБА_11, однак лікар описував стан пацієнта, який перебував на лікуванні два роки назад. Вказує на те, що лікар зазначав, що пацієнт був недієздатний, однак будь-якої експертизи з приводу встановлення недієздатності не проводилося. На думку апелянта, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_12, яка є матір'ю померлого, і вказувала на те, що дружина померлого ОСОБА_4, постійно перебувала за кордоном на заробітках, фактично з ОСОБА_8 не проживала. Також, на думку апелянта, не взято до уваги те, що суд може визнати односторонній правочин вчинений без додержання вимог закону про його посвідчення дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а правомірному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від його волі.

15 березня 2019 року представником ОСОБА_4 - Павликівською Г.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що суд прийшов вірного висновку, що при складанні заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, тобто посвідчення заповіту ОСОБА_8 відбулося з численними порушеннями. Оспорюваний заповіт не підписаний заповідачем, даний заповіт посвідчений при свідках, але не підписаний іншою особою, тому він не може бути дійсний. Суд в рішенні дав оцінку показам свідків і підставно послався на покази ОСОБА_11 Щодо показів голови та секретаря сільської ради, то слід взяти до уваги, що дані свідки, як посадові особи органів місцевого самоврядування не тільки порушили вимоги ЗУ «Про нотаріат», а намагалися за допомогою судового рішення встановити правомірність своїх дій.

У судовому засіданні представник ОСОБА_13 адвокат Маланюк О.Я. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_4 та її предсатвник Павликівська Г.М. проти вимог апеляційної скарги заперечують, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 2.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При складанні заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, тобто посвідчення заповіту ОСОБА_8 відбулося без підписання заповіту спадкодавцем. Спадкодавець, який внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, підписується інша фізична особа. Посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. Разом з тим, спірний заповіт також не підписаний іншою особою, отже є нікчемним.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи з огляду на таке.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 перебував в зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_4

Спадкодавець ОСОБА_8 є рідним братом позивача ОСОБА_2

18 січня 2017 року ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 складено заповіт, згідно якого він все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було, заповів своєму брату ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Стримбівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гафійчук І.М. за реєстровий номером № 2 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20.01.2017 року (а.с.4).

Згідно ст.ст. 1233, 1244 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 1 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Згідно ст.1253 Цивільного кодексу України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків.

У ст. 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

З п. 1.1, 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено, що перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно п. 2.1. розділу ІІ Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

В п.п. 1.1. - 1.4. розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, передбачено, що посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II зазначеного Порядку.

У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування.

При вчиненні нотаріальних дій перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії.

Усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (додаток 15) у порядку, передбаченому статтею 52 Закону України "Про нотаріат", та Правилами ведення нотаріального діловодства.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно постанови приватного нотаріуса Надвірнянського нотаріального округу Дремлюк В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 березня 2018 року вбачається, що нотаріальна дія (видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом) по спадковій справі №4-2017, заведеній на померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8, не може бути вчинена через нікчемність вище зазначеного заповіту, а саме через те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, передбачених статтями 207, 1247, 1248,1253 Цивільного кодексу України. Зокрема у заповіті вказано, що «у зв'язку із хворобою гр. ОСОБА_8, який сам не може підписати заповіт, згідно ст.1253 ЦК України, заповіт посвідчено в присутності свідків». А далі текст заповіту підписано лише свідками. Згідно статті 1247 Цивільного кодексу України, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 Цивільного кодексу України, тобто за її дорученням текст заповіту у її присутності підписує інша особа. У заповіті зазначається причина, з якої текст заповіту не може бути підписаний заповідачем. Текст вищевказаного заповіту у зв'язку із хворобою ОСОБА_8, який сам не міг підписати заповіт, у його присутності за його дорученням повинен був бути підписаний іншою особою. У заповіті зазначено, що він записаний секретарем зі слів заповідача ОСОБА_8. У цьому разі заповіт повинен бути вголос прочитаний заповідачем. У заповіті не вказано про те, що заповідач вголос прочитав текст заповіту. У заповіті також не вказано, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати текст заповіту. Даний заповіт повинен був бути підписаний за заповідача іншою особою в присутності не менш як двох свідків. Тому згідно ст.ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України цей заповіт є нікчемним (а.с.6).

Із текст спірного заповіту вбачається, що його посвідчено секретарем Стримбівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гафійчук І.М. за реєстровий номером № 2 (а.с.5).

Разом з тим, судом установлено, що спірний заповіт не підписаний спадкодавцем, чи іншою особою за його дорученням. У тексті заповіту не вказано, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати текст заповіту. У цьому разі заповіт повинен бути вголос прочитаний заповідачем. У заповіті також не вказано про те, що заповідач вголос прочитав текст заповіту та не вказано, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати текст заповіту.

Відповідно Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Установлено і не заперечується сторонами, що спірний заповіт у зв'язку з хворобою складався за місцем проживання спадкодавця.

Проте у спірному заповіті не зазначено точного місця і часу його складення, дати та місця народження заповідача.

Про те, що спірний заповіт за змістом і формою не відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України та ч. 4 ст. 207 цього Кодексу не заперечують сторони у цій справі, тому просять у судовому порядку визнати дійсним заповіт ОСОБА_8 від 18 січня 2017 року згідно якого він все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було, заповів своєму брату ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Стримбівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Гафійчук І.М. за реєстровий номером № 2 (а.с.5).

Згідно п.п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Як зазначено у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Суд дійшов вірного висновку, що при складанні заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5, тобто посвідчення заповіту ОСОБА_8 відбулося з численними порушеннями.

Доводи апеляційної скарги про те, що, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_12, що є матір»ю померлого, колегія суддів відхиляє, оскільки дані покази фактично свідчать про взаємовідносини в сім»ї, а не про правомірність складання та посвідчення заповіту.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 29 березня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський