ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/573/19

Головуючий у першій інстанції - Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1361/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Губар В.С., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Грушко О. П.; місце ухвалення рішення: смт. Короп;

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 13489,31 грн., яка складається з: 415,88 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 9054,89 грн пені за прострочене зобов`язання; 2900,00 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 618,54 грн штрафу (процента складова).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 25.03.2019 року вказаної вище заборгованості.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2019 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст.. 204 ЦК України, якою закріплено презумпцію правомірності правочину у випадках якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону недійсним.

Оскільки кредитний договір між сторонами в силу приписів ст.. 204 ЦК України є правомірним, підстави для відмови у задоволення позову банку були відсутні.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з винесенням апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ "Приватбанк" уклав кредитний договір з неповнолітнім на той час відповідачем, який не мав право укладати такі угоди без згоди батьків, а ствердження такої згоди останніми матеріали справи не містять.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.

З матеріалів справи встановлено, що 01.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку(а.с.7), у якій було зазначено, що він згоден з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Також, відповідачем було підтверджено, що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Підписанням вказаної заяви та ідентифікацією відповідача сторони уклали Договір про надання банківських послуг, який за своєю природою містив у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору

Відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту, яка додана до матеріалів справи, а тому на час укладення Договору про надання банківських послуг йому виповнилось повних 17 років, а тому на підставі п.4 ч.1 ст. 32 ЦК України він мав право самостійно укладати договір банківського вкладу(рахунку) та розпоряджатись коштами на рахунку.

Отже, 1.09.2015 року відповідачеві було відкрито рахунок Юніор для отримання коштів, що вносились на рахунок відповідача (а.с. 50), № НОМЕР_1 терміном дії до листопада 2018 року (а.с.43), однак встановлення кредитного ліміту на карту відповідача в сумі 300 грн відбулось лише в день досягнення відповідачем повноліття, а саме, 19.05.2016 року. Зазначені обставини у справі підтверджені довідкою банку та випискою за рахунком (а.с. 44-61).

Таким чином, кредитні правовідносини виникли між сторонами саме з 19.05.2016 року, а користування грошовими коштами, наявними на рахунку відбулось з 24.05.2016 року, що зафіксовано у банківській виписці.

За таких обставин, дійшовши висновку про те, що на час укладення кредитного договору відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та відмовивши через це у задоволенні позову, суд першої інстанції порушив приписи ст. 263 ЦПК України щодо вимог про законність та обґрунтованість рішення суду. Договір про надання банківських послуг, укладений між сторонами 1.09.2015 року, в порядку, передбаченому законом не було визнано недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом, а тому він є правомірним з огляду на положення ст. 204 ЦК України. Неврахування зазначених обставин судом стало підставами для ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позивачем у даній справі подано достатні та належні докази на підтвердження наявності між сторонами договірних правовідносин з надання відповідачеві банківських послуг і зокрема, встановлення відповідачеві кредитного ліміту кредиту на кредитну картку, користування останнім кредитними коштами, а також щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором з повернення кредитних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач з вимогами про визнання кредитного договору недійсним до суду не звертався, в поясненнях, наданих у суді першої інстанції, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних правовідносин, адже в анкеті-заяві був згоден з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Оскільки у даній справі окрім основної суми заборгованості за кредитом позивачем було нараховано пені та штрафи за порушення строків виконання відповідачем грошових зобов`язань, зазначені вимоги, як такі, що суперечать положенням ст. 61 Конституції України, підлягають задоволенню лише в частині вимог щодо стягнення 1118,54 грн штрафу та 415,88 грн основної суми заборгованості. В іншій частині позову має бути відмовлено.

З урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції в сумі 211,31 грн., до суду апеляційної інстанції - в сумі 316,97 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н в сумі 1534 (одна тисяча п`ятсот тридцять чотири) грн. 42 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 415 грн 88 коп., штрафу в сумі 1118 грн 54 коп.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 11954,89 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 528 грн ( п`ятсот двадцять вісім) грн 28 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: