Справа №200/6286/19
Провадження №2-з/932/158/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ Женеску Е.В. за участю секретаря Яковенко А.С., розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Дніпровська міська рада, акціонерне товариство «Дніпровський машинобудівний завод» про визнання права користування та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява в якій заявник ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з оформлення та відчуження земельної ділянки площею 0,100 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та заборони Дніпровській міській раді проводити будь-які дії щодо вирішення питання з приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,100 га.

В обґрунтування вимог заявлених у заяві, заявник посилається на те, що оскільки права на вказану земельну ділянку наразі є предметом спору, та з метою забезпечення можливості реалізації рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог щодо встановлення за нею права користування земельною ділянкою площею 0,100 га розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , вважала за необхідне звернутись до суду з даною заявою.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Аналізуючи приведені вище норми закону, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з того, що предметом позову є визнання права користування земельною ділянкою, а не визнання права власності на неї, враховуючи відсутність будь-яких належних доказів які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, заява про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Дніпровська міська рада, акціонерне товариство «Дніпровський машинобудівний завод» про визнання права користування та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, передбачено що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску