ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3574/19 Справа № 199/5899/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки "Дніпровський обласний кредитний центр", третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до кредитної спілки "Дніпропетровський обласний кредитний центр" (далі - КС "Дніпропетровський обласний кредитний центр") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, що на початку червня 2016 року дізнався про те, що на примусовому виконанні Чечілівського відділу ДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості на користь КС "Дніпропетровський обласний кредитний центр" у загальному розмірі 464.700 грн.00 коп. за період з 12 березня 2009 року по 01 січня 2016 року, за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В.

Зазначав, що 12 березня 2009 року між ним та КС "Дніпропетровський обласний кредитний центр" було укладено кредитний договір 277 Г, за умовами якого йому було надано кредитні кошти на строк до повного виконання зобов'язань у розмірі 79.020 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Вказував, що виконавчий напис вчинено про стягнення заборгованості, яка не являється безспірною, та яка не доведена первинними бухгалтерськими документами, крім того стягнуто відсотки за договором, який припинив свою дію, в той час коли кредитним договором не передбачено стягнення відсотків після спливу його дії.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив належні документи кредитної спілки, а саме виписку з розрахунку боржника, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис, вчинений 17 лютого 2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. за заявою КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр», зареєстрованого в реєстрі за №306, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетропетровська від 06 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмов у задоволенні позову, наполягав на тому, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства.

11 березня 2019 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наголошував, що спірний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог законодавства, а відповідач своїми діями навмисно затягує його виконання.

12 березня 2019 року третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіна О.В. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наголошувала на тому, що жодних порушень законодавства під час вчинення спірного виконавчого напису вона не допускала.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 12 березня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» укладено кредитний договір за №277Г, згідно умов якого позивач отримав 79.020 грн. строком на три місяці.

17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під №306 та яким запропоновано задовольнити вимоги КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» у розмірі 463.000 грн.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з їх не доведеності та необґрунтованості, оскільки жодних порушень нотаріусом не допущено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст.87 Закону України «Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а)нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до п.п.1.1.,3.1.,3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року).

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі заяви КС "Дніпропетровський обласний кредитний центр", до якої було додано копію кредитного договору, копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, розрахунок заборгованості, копію статут КС "Дніпропетровський обласний кредитний центр" та установчих документів (а.с.63-103).

Отже нотаріусу було надано всі необхідні документи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання вчинення виконавчого напису при наявності спору про розмір заборгованості за кредитним договором, правильність та повнота подання всіх передбачених чинним законодавством документів, була предметом судового розгляду, за результатами якого рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, яке набрало чинності, у задоволенні позову ОСОБА_1 до КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр», де третя особа ПН ДМНО Бунякіна О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За таких обставин, доводи позивача про неправильне нарахування заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі №207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження №14-12559св18).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.