Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 341/2135/15-ц

провадження № 61-18507св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року у складі судді Гаполяка Т. В. та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Васильковського В. М., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,ПП «Стівон» про солідарне стягнення 39 898, 94 дол. США заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2016 року провадження у справі в частині вимог банку до ПП «Стівон» закрито.

В обґрунтування позову банк посилався на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 22 грудня 2006 року № 206 КК, за умовами якого позичальник отримав 47 тис. дол. США кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та строком повернення до 21 грудня 2011 року, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року стягнуто з відповідача на користь банку 36 075,27 дол. США заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 27 841,27 дол. США заборгованості за кредитом, 6 733,99 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 500,01 дол. США пені за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання.

Станом на 24 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 75 974,21 дол. США та складається з: 26 639,39 дол. США заборгованості за кредитом, 21 117, 93 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 28 216, 89 дол. США пені за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим банк просив стягнути з відповідача різницю між заборгованістю, стягнутою рішенням суду від 22 листопада 2011 року, та наявною заборгованістю за кредитним договором станом на 24 листопада 2015 року в розмірі 39 898, 94 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року позов банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 39 898,94 дол. США заборгованості за кредитним договором № 206 КК, укладеним між банком та ОСОБА_4 22 грудня 2006 року та судові витрати у справі.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням заочного рішення суду від 22 листопада 2011 року.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 47 757,32 дол. США заборгованості за кредитним договором № 206 КК від 22 грудня 2006 року станом на 24 листопада 2015 року, 10 тис. грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 14 399,53 грн судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог банку відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заочне рішення суду від 22 листопада 2011 року скасовано, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, яка виникла станом на 24 листопада 2015 року; розмір нарахованої банком пені підлягає зменшенню на підставі положення частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 21 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням вимог процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у жовтні 2011 році банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором на підставі статті 1050 ЦК України. З цим позовом банк звернувся у грудні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності про застосування якої просив відповідач.

У цій справі банк просив стягнути різницю між заборгованістю за кредитним договором, яка виникла станом на 24 листопада 2015 року, стягнутою заочним рішенням суду від 22 листопада 2011 року заборгованості за кредитним договором, що становить 36 075,27 дол. США. Однак апеляційний суд вийшов за межі позову та стягнув 47 757,32 дол. США заборгованості за кредитним договором.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 22 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 206КК, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 47 тис. дол. США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та строком повернення до 21 грудня 2011 року.

У жовтні 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ПП «Стівон» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2006 року, за наслідками розгляду якого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 22 листопада 2011 року ухвалено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ПП «Стівон» 36 075,27 дол. США заборгованості за кредитним договором № 206КК станом на 29 вересня 2011 року, яка складається з: 27 841,27 дол. США заборгованості за кредитом, 6 733,99 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 500,01 дол. США пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Посилаючись на те, що станом на 24 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 75 974,21 дол. США та складається з: 26 639,39 дол. США заборгованості за кредитом, 21 117, 93 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 28 216, 89 дол. США пені за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання, банк просив стягнути 39 898, 94 дол. США як різницю між заборгованістю, стягнутою рішенням суду від 22 листопада 2011 року, та наявною заборгованістю за кредитним договором станом на 24 листопада 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В таких правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ураховуючи, що банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення у жовтні 2011 року до суду з відповідним позовом, тому саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не виправив допущені судом першої інстанції помилки та ухвалив рішення, вийшовши за межі заявлених банком позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову банку, то судові витрати понесені ОСОБА_4 підлягають відшкодування, а саме: 6 699 грн за подання апеляційної скарги та 7 308 грн за подання касаційної скарги, всього 14 007 грн, підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4

Керуючись статями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 14 007 грн (чотирнадцять тисяч сім гривень) понесених судових витрат у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат