Справа № 446/468/18 Головуючий у 1 інстанції: Коваль В.А.
Провадження № 22-ц/811/2817/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Струс Л.Б.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка- Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, органу опіки та піклування Кам"янка-Бузької райдержадміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України, про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, визнання дій незаконними, поновлення на квартирному обліку.
Позовні вимоги мотивував тим, що він перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 1992 року.
На військову службу за контрактом переведений з 1994 року.
У 2003 році за місцем служби став на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Після набуття статусу ветерана військової служби, у 2017 році отримав право на забезпечення житлом в позачерговому порядку.
21 червня 2017 року наказом №130 командира військової частини НОМЕР_1 його було звільнено в запас.
Згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №56 від 02 березня 2018 року його було знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу міністра оборони України від 19 червня 2014 року №401 «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» як такого, що звільнений в запас по закінченню строку контракту.
Рішення житлової комісії про зняття його з квартирного обліку позивач вважав незаконним, і таким, що суперечить ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім цього, право військовослужбовців, звільнених з військової служби в запас, залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду передбачено ст.27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та п.2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
З урахуванням зазначених обставин позивач просив:
визнати незаконним та скасувати спільне рішення командира військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року №56 про виключення його та членів його сім`ї з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 .
Поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 із збереженням черговості та пільг.
Оскаржуваним рішенням Кам`янка- Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, органу опіки та піклування Кам"янка-Бузької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що, порядок обліку військовослужбовців Збройних Сил України та осіб звільнених у запас або відставку, що залишились на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Збройних Силах України, забезпечення жилими приміщення військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, і резервістів), а також осіб звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення, визначено Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої Наказом МОУ від 19.06.2014 року.

Зазначає, що на час розгляду справи даний наказ втратив чинність, оскільки 31.07.2018 року за №380 було видано наказ МОУ, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Крім цього, вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, виключно покладається і досліджував Наказ МОУ від 19.06.2014 року, проте не звертав уваги на наказ МОУ від 30.11.2011 року №737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, проте який втратив чинність з 31.07.2018 року.

Суд першої інстанції не досліджував питання що військовослужбовці, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу навійськовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщеннядля постійного проживанняабо за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Матеріалами справи встановлено, що він перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 1992 року, а на військову службу за контрактом переведений з 1994 року.

Також зазначає, що судом не досліджувалося питання забезпечення житлом відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, який діє з 2006 року по сьогоднішній день.

Просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позов.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.371 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Кам`янка Бузького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що законодавцем відповідно до положень п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.2.18 Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19 червня 2014 року визначено підстави, за наявності яких звільнені військовослужбовці мають право залишатися на квартирному обліку, натомість звільнені в запас по закінченню контракту до цього переліку не входять. Оскільки позивач був звільнений з військової служби по закінченні строку дії контракту, то такий знімається з квартирного обліку за місцем служби.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 1992 року.
На військову службу за контрактом переведений з 1994 року.
У 2003 році за місцем служби став на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Після набуття статусу ветерана військової служби, у 2017 році отримав право на забезпечення житлом в позачерговому порядку.
21 червня 2017 року наказом №130 командира військової частини НОМЕР_1 його було звільнено в запас.
Згідно з витягу з протоколу №50 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 зараховано до позачергової черги на отримання житла з 05 вересня 2017 року , складом сім`ї 2 (дві) особи: він та його неповнолітній син ОСОБА_2 .
Згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №56 від 02 березня 2018 року його було знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу міністра оборони України від 19 червня 2014 року №401 «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» як такого, що звільнений в запас по закінченню строку контракту.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилим приміщенням регулюються статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей із наступними змінами та доповненнями (надалі Закон №2011-ХІІ)

Відповідно до частини 1 зазначеної статті військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Крім того, як зазначено у п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081 із наступними змінами та доповненнями військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членами їх сімей надається житло для постійного проживання.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 акцентував: «Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо». Цей принцип забезпечує пріоритетність прав і свобод людини та громадянина, справедливість і гуманність при постановленні судових рішень.

ОСОБА_1 як військовослужбовець має вислугу більше 20 років, з 2017 року отримав право на отримання житла у позачерговому порядку, на даний час має на утриманні неповнолітню дитину і не реалізував своє житлове право передбачене ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ не із своєї вини.

За таких обставин, рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку суперечить положенням ст.47 Конституції України, ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ та п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081,є незаконним і не справедливим та підлягає скасуванню.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кам`янка- Бузького районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати спільне рішення командира військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2018 року №56 про виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 .
Поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 із збереженням черговості та пільг.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних сил України на користь ОСОБА_1 1761 гривню 80 коп. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Струс Л.Б.