Провадження № 6/932/236/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Женеску Е.В.

при секретарі: Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просить поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення суду у справі № 2-2118/2010.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені. Оскільки їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, заяву розглянуто в їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2010 року у цивільній справі № 2-2118/10 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20838,16 грн. та понесені судові витрати 238,30 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання застосовується відповідно до тієї редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час його видачі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала рішення суду та виконавчий лист 05.09.2019 року.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є оціночною категорією і встановлюються у кожному конкретному випадку. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з тим, ОСОБА_1 у своїй заяві взагалі не вказала жодної причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а лише обмежилась констатацією факту пропуску цього строку.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні 26 травня 2010 року та при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення, отже була безумовно обізнана про винесення судом рішення у справі ще в травні 2010 року, проте більш ніж дев`ять років не вживала заходів до отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що стягувачем не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно судом не встановлено обставин, які б вказували про наявність об`єктивних перешкод для отримання виконавчого листа протягом цього часу, а безпідставне поновлення процесуальних строків є порушенням правової визначеності, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для поновлення такого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 433 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску