Номер провадження: 22-ц/813/6163/19
Номер справи місцевого суду: 521/2273/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 496/3778/14-ц від 12.01.2016 року за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення заборони на виїзд боржника за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областізвернувся до суду з поданням про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_1 за межі території України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 496/3778/14-ц від 12.01.2016 року.

Копію ухвали направлено до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Державної прикордонної служби України для виконання.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

До суду апеляційної інстанції з`явився представник апелянта Морозов О.В., відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавчий лист № 496/3778/14-ц, виданий Біляївським районним судом Одеської області 12.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Годвуд» на користь ПАТ «Марфінбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США, який боржником не виконується.

19.04.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа.

Оскільки ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США, головний державний виконавець звернувся з поданням до Малиновського районного суду м. Одеси про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту повного погашення ним боргу.

Задовольняючи подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областіпро встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що за боржником наявна заборгованість щодо виконання виконавчого листа № 496/3778/14-ц, виданого Біляївським районним судом Одеської області 12.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Годвуд» на користь ПАТ «Марфінбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США та, оскільки боржник тривалий час не виконує зобов`язання щодо погашення боргу, тому є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від їх виконання.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ст. 6. ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Виходячи з аналізу зазначених статей, можна дійти висновку, що законодавчо закріплене право накладення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який ухиляється від виконання зобов`язання покладеного на нього рішенням суду, проте даними статтями також закріплено, що таке обмеження може встановлюватися у разі ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З матеріалів справи не вбачається, чи був наявний саме факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на ньоговиконавчим листом № 496/3778/14-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 12.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Годвуд» на користь ПАТ «Марфінбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США та відсутні будь-які дані стосовно повідомлення боржника ОСОБА_1 про хід даного виконавчого провадження. Сам факт відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для застосування такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

Таким чином, обов`язковою умовою обмеження особи у праві виїзду за кордон є ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Крім того, суд розглянув справу за відсутності державного виконавця, чим порушив вимоги ч.4 ст. 441 ЦПК України, оскільки саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. З матеріалів справи вбачається, що сторони у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної ухвали не були присутніми.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки Малиновський районний суд м. Одеси застосував положення норм ст. 441 ЦПК України у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 року та втратила чинність на час постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки зміни до вказаної статті були внесені згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту прав дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року № 2475VIII.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком апелянта, оскільки відповідно до ст.441 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду подання державного виконавця) суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому, матеріали справи не містять навіть належного сповіщення державного виконавця про розгляд справи, який був призначений на 11.02.2019 року.

Окрім цього, згідно з п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Зазначене подання не містить вищевказаних обов`язкових умов для застосування відносно ОСОБА_1 тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-УПІ) передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Верховний Суд України в судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року зазначив, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите, зокрема, у пункті 18 частини третьої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не встановив доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на ньоговиконавчим листом № 496/3778/14-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 12.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Годвуд» на користь ПАТ «Марфінбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США та доказів вжиття державним виконавцем усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на те, що судом першої інстанції неповно було з`ясовано та досліджено всі обставини справи, які мають значення для справи, що в результаті призвело до передчасного висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим листом № 496/3778/14-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 12.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Годвуд» на користь ПАТ «Марфінбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 336 655,00 доларів США , тому апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року - скасувати та направити матеріали справи за поданням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення заборони на виїзд боржника за межі території України - до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда