Справа № 161/4004/19
Провадження № 4-с/161/30/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

головного державного виконавця Першого відділу ДВС м.Луцька ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3.

Вимоги скарги мотивує тим, що у провадженні Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька, перебуває виконавчий лист №161/4075/14ц, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, вулиця Кічкарівська, буд. 26, Волинської області аліментів в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 1/5 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 березня 2014 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

07.07.2014 року старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і направила виконавчий документ головному бухгалтеру ПФУ, що знаходиться у м. Луцьку по вул. Грушевського, 1 для виведення заборгованості з 13.03.2014 року та постановила стягнення проводити по 50% до погашення заборгованості у розмірі 1/5 частини, але не менше як 30% прожиткового мінімуму щомісячно і до досягнення повноліття дитини. Крім того, посилається на ту обставину, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року частину 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

08.02.2019 року заявник зверталась з клопотанням до начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_6 та головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про забезпечення виконання обчислення по аліментах із врахуванням положення ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, однак їй була надана відповідь, що для подальшого зміни розміру аліментів їй слід звернутися до суду.

Враховуючи вищезазначене та покликаючись на норми ст.ст. 2, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 182 Сімейного кодексу України, просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 та зобовязати головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 вжити заходів щодо розрахунку розміру заборгованості по аліментах ОСОБА_4 з врахуванням вимог ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, починаючи з 08.07.2017 року.

Заявник та її представник у судовому засіданні скаргу підтримали, та просили її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, вказуючи, що діяла в межах чинного законодавства.

Боржник в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що 19 березня 2019 року дане повідомлення доставлено особисто.

Відповідно до статті 450 ЦПК України неявка боржника, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячі з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 03.06.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, вулиця Кічкарівська, буд. 26, Волинської області аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 1/5 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 березня 2014 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття ( а.с. 5).

Постановою від 16 червня 2014 року старшим державним виконавцем Коренгою А.А. відкрито виконавче провадження № 43710878, про примусове виконання виконавчого листа №161/4075/14ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 03.06.2014 року, про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

У судовому засіданні також встановлено, що на звернення ОСОБА_1 про забезпечення виконання обчислення по аліментах із врахуванням положення ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України їй було відмовлено та розяснено, що для подальшого зміни розміру аліментів їй слід звернутися до суду (а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Законом України №2017-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» у ч. 2 ст. 182 СК України внесені зміни, згідно з якими мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма Закону в новій редакції діє з 08.07.2017 року.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок стягнення аліментів.

Зокрема, ч. 1, 3 ст. 71 Закону визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частина 2 ст. 182 СК України в редакції, яка чинна з 08.07.2017 року, передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Разом з тим, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитини не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Оскільки предметом розгляду скарги, поданої заявником у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме неправомірна бездіяльність державного виконавця щодо відмови в проведенні перерахунку стягуваних аліментів, то суд виходить із того, що проведення такого розрахунку по аліментах є обов'язком державного виконавця, оскільки саме в останнього знаходиться виконавчий лист на виконані.

Варто також зазначити, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: постанова від 04 липня 2018 року в справі № 536/1557/17, провадження № 61-7584св18, постанова від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18.

Разом з тим, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька ОСОБА_3 є обґрунтованою.

Відповідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірним і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати головного державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 здійснити перерахунок розміру аліментів, визначених у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2014 року з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, починаючи з 08 липня 2017 року, тобто з дня набуття стягувачем ОСОБА_1 права на такий перерахунок.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.19,129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 175, 260, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 182,192,194 Сімейного кодексу України, ст.1,18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року,суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м.Луцька задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо неврахування при розрахунку розміру заборгованості по аліментах ОСОБА_4 вимог ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Зобовязати головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 вжити заходів щодо розрахунку розміру заборгованості по аліментах ОСОБА_4 з врахуванням вимог ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 01 квітня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_7