Провадження№2/760/3396/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.11.2017 р. звернулася до суду з даним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

16.07.1994 р. позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Після реєстрацію шлюбу відповідача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2013 р. шлюб з відповідачем було розірвано.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі позивача, не є членом сім`ї позивача, не сплачує жодних платежів з житлово-комунальних послуг та не приймає участі в поточному ремонті будинку, тому позивач вважає, що він втратив право на користування цим житлом.

Наявність реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом.

На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.11.2017 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 02.01.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.04.2018 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.08.2018 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.02.2019 р., зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 03.07.2019 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази, просила позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Позивач пояснила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1994 р., який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2013 р. було розірвано. Відповідач ще до розірвання шлюбу залишив житло та забрав всі свої речі. Враховуючи те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, не є членом сім`ї позивача, не сплачує жодних платежів з житлово-комунальних послуг та не приймає участі в поточному ремонті квартири, його місце проживання не відоме, тому позивач вважає, що він втратив право на користування цим житлом. Наявність реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. Також позивач вказала, що відповідач добровільно залишив житло, перешкод у користуванні квартирою йому не чинили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву від відповідача до суду не надходило.

Представник третьої особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень від третьої особи до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала в судовому засіданні позивач.

Заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками (в рівних частинах) 61/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О. 13.03.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4-224.

16.07.1994 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 428), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2013 р., шлюб, зареєстрований 16.07.1994 року в відділі РАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві (актовий запис № 428), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - розірвано.

Відповідно до довідки № 108-27/2258с від 20.12.2017 р., за відомостями відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та інформацією з Реєстру територіальної громади м. Києва, ОСОБА_2 з 09.04.1996 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дані станом на 30.11.2017 р.

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач після розірвання шлюбу залишив житло та забрав всі свої речі. Відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, не є членом сім`ї позивача, не сплачує жодних платежів з житлово-комунальних послуг та не приймає участі в поточному ремонті квартири, його місце проживання не відоме, тому позивач вважає, що він втратив право на користування цим житлом. Наявність реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг та перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності і розпорядитись житлом. При цьому, відповідач добровільно залишив житло, перешкод у користуванні квартирою йому не чинили.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з початку 2013 р. не проживає в житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідач не несе витрат по утриманню житла, житлом не цікавиться, а отже суд вважає, що він втратив інтерес до даного майна.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням суду не надано.

Факт не проживання відповідача в спірній квартирі також підтверджується актом № 26 про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.11.2017 р., складеним сусідами будинків № 3, №13 , АДРЕСА_1 , засвідченим ОСН «Комітет мікрорайону «Совки».

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень/ в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача ОСОБА_2 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом тривалого періоду (понад один рік), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 223, 258, 263-265, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір