Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 211/5286/15-ц

провадження № 61-19892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач)

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - обласний комунальний заклад «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпровської обласної ради (далі - ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 вересня 1995 року вона працювала у третьому чоловічому психіатричному відділенні Гейківської психоневрологічної лікарні Дніпропетровської обласної ради на посаді лікаря-психіатра, у 1996 році її було скорочено. З 01 березня 2011 року вона працювала у ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» на посаді лікаря психіатра психіатричного відділення № 6. Наказом головного лікаря відповідача від 03 лютого 2015 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, про що вона фактично дізналася лише у травні 2015 року. Вважала зазначений вище наказ та її звільнення незаконними, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, з наказом про звільнення її не було ознайомлено, його копію та трудову книжку вона не отримувала. Крім того, відповідачем створено умови, за яких вона була позбавлена можливості потрапити на своє робоче місце. Вважала, що такі дії відповідача не можна розцінювати як її дисциплінарний проступок та застосовувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: поновити її на роботі в

ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 12 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпровської області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпровської області від 05 травня 2016 року (з урахуванням ухвали від 06 липня 2016 року про виправлення описки), у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що діями відповідача було порушено законні права та інтереси позивача, оскільки у порушення вимог статті 184 КЗпП України звільнено з роботи працівника, яка є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, проте позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ колегія суддів звертала увагу апеляційного суду на те, що він не з`ясував, чи отримано позивачем трудову книжку, яким способом та які докази на підтвердження цього факту надано позивачем, та не врахував наявності порушення трудового законодавства роботодавцем і поважних причин пропущення позивачем строку звернення до суду. Крім того, колегія суддів звертала увагу апеляційного суду на вимоги частини третьої статті 184 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпровської області від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, виходив з того, що позивачем строк для звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин, оскільки з вини відповідача нею було несвоєчасно отримано трудову книжку. Разом з тим, враховуючи те, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог доказів не надано, вважав, що звільнення позивача з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням нею трудових обов`язків без поважних причин відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства, а тому відсутні підстави задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вона є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства та у відповідності до вимог статті 184 КЗпП України її не може бути звільнено з ініціативи відповідача. Таке звільнення при цьому з обов`язковим працевлаштуванням допустиме лише у випадках повної ліквідації підприємства, установи, організації. Заявник вважала, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом.

Доводи заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що наказом № 43-к по Гейковській обласній психоневрологічній лікарні від 01 березня 2001 року ОСОБА_1 прийнято лікарем-психіатром на 1,0 ставку 01 березня 2001 року з місячним випробувальним строком. Направлено на роботу до 1 відділення на 0,5 ставки та 9 відділення на 0,5 ставки.

У типовій формі Т-2 «Особиста картка працівника» ОСОБА_1 , заповненої нею 01 березня 2001 року, міститься підпис позивача та зазначено, що з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором вона ознайомлена.

Колективний договір укладено між головним лікарем та головою первинної профспілкової організації у 2011, 2014 роках. У журналі ознайомлення працівників лікарні з колективним договором ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» стоїть підпис ОСОБА_1 за 2011 рік. Згідно акта від 23 лютого 2014 року, засвідченого завідуючою психіатричного відділення № 4 ОСОБА_2., секретарем-друкаркою ОСОБА_3 та інспектором відділу кадрів ОСОБА_4, лікар-психіатр психіатричного відділення № 6 ОСОБА_1 відмовилась від підпису про ознайомлення з колективним договором за 2014-2019 роки.

Наказами головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 07 лютого 2014 року, 10 лютого 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків оголошені догани.

Наказом головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 03 лютого 2015 року ОСОБА_1 , лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6, звільнено з 03 лютого 2015 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та зобов`язано інспектора з кадрів ОСОБА_4 видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку, головного бухгалтера ОСОБА_5 провести з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (виплатити компенсацію за 3 календарні дні невикористаної відпустки).

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» від 03 лютого 2015 року при розгляді подання про отримання згоди на звільнення, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, профспілковий комітет вирішив дати згоду на звільнення ОСОБА_1 лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є матір`ю дитини з інвалідністю на підтвердження чого до матеріалів справи додала копію посвідчення серії НОМЕР_1 та довідку видану Управлінням праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради від 18 жовтня 2013 року № 2405.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною третьою статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей з інвалідністю з дитинства і така заборона є абсолютною та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивач є матір`ю, яка має дитину з інвалідністю, а тому її звільнення із роботи за ініціативою власника є незаконним.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції у частині поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня ДОР» необхідно скасувати та поновити ОСОБА_1 на роботі.

Згідно з частиною 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню.

Разом з тим, за правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено фактичні обставини справи, дані щодо розміру заробітної плати робітника, кількості відпрацьованих днів, системи оплати праці тощо, справа в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулупідлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1 до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради.

Стягнути з обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило